nr. 133 l 2 l 2010 etică farmaceutică Ca orice nouă dezvoltare, inovaţie sau modernizare instituţională, programele de etică profesională pot fi implementate mai mult sau mai puţin arbitrar. Putem să ne afiliem tendinţelor europene şi globale printr-un gest pur mimetic sau putem să adunăm cunoaşterea relevantă şi, într-un mod interdisciplinar, să producem rezultate folositoare, nu doar de condică. Codurile etice sunt rezultatul unei munci interdisciplinare, de colaborare între diferite genuri de expertiză, printre care cea etică. Din perpectiva expertizei etice voi analiza codul deontologic al farmaciştilor din România, intrat în vigoare la data de 15 iulie 2009. Voi încerca să evidenţiez care sunt neajunsurile şi virtuţile, să reconfigurez un posibil cadru tematic general sub care putem integra mai bine ramificaţiile pe care le implică un cod deontologic, iar, în final, voi schiţa câteva provocări pentru etica profesională a farmaciştilor. Obligaţii etice şi norme profesionale Un cod deontologic este în primul rând un cod etic. Ca prim obiectiv, se urmăreşte justificarea şi identifica rea unui set de reguli morale care sunt relevante pentru integritatea unei profesii şi nu îmbunătăţirea exercitării profesiei sub aspect tehnic. Noile cerinţe europene, care impun crearea de coduri deontologice pentru instituţiile publice, implică faptul că nu este suficient ca o profesie să fie exercitată bine doar în termeni de eficienţă. Putem fi eficienţi, productivi, să prevenim şi să trătam multe boli, şi cu toate acestea să capitulăm din punct de vedere moral. Codul deontologic vizează această latură, în care activitatea se exercită bine în termeni de moralitate. Mai mult decât atât, dezvoltarea gândirii morale poate contribui la performanţa profesională. Există studii în care se demonstrează că dezvoltarea gândirii morale are un impact considerabil asupra performanţei clinice farmaceutice1. Din acest motiv s-a şi făcut propunerea ca obiectivul dezvoltării gândirii morale să fie introdus în educaţia farmaceutică. De asemenea, spitalele şi farmaciile pot beneficia de sporirea gradului de prestigiu şi credibilitate în rândul pacienţilor, scăzând astfel costurile de comunicare şi relaţionare. Din perpectiva eticianului, unul dintre cele mai răspândite neajunsuri care stau la baza redactării codurilor deontologice este confuzia dintre obligaţii etice specifice şi norme profesionale. Cel mai adesea, nu se face o distincţie clară între diferitele tipuri de norme sau, deşi se subliniază o minimă diferenţiere terminologică, sunt prezentate ca şi cum ar avea acelaşi statut. Tipurile de obligaţii, juridice, etice, profesionale, tehnice sunt prezentate ca un amalgam, iar acest gen de ambiguitate, servită astfel ca mixtură a obligaţiilor, va avea un efect cât se poate de contraproductiv pentru obiectivele fundamentale Codul deontologic al farmaciştilor Între mixtura obligaţiilor şi managementul eticii Centrul de Cercetare în etică aplicată, Universitatea din Bucureşti Emilian Mihailov In this article I will conduct a critical examination regarding the form and content of the deontological code of romanian pharmacists from the standpoint of ethics analysis. I will draw attention upon the necessity of distinguishing between moral obligation and other types of obligation. After assessing different patterns of ethical codes, I will point out two main methodological standards that any deontological code must comply with. Finally, I will outline some provocative tasks for the management of pharmaceutical ethics. Keywords: deontological code, moral obligation, moral principle, pharmaceutical ethics management În acest articol voi întreprinde o analiză conceptuală asupra formei şi a conţinutului codului deontologic al farmaciştilor din România din perspectiva expertizei etice. Voi atrage atenţia asupra necesităţii de a distinge între obligaţii morale şi alte alte tipuri de normativitate. După analiza diferitelor modele de redactare a codurilor de etică, voi evidenţia două exigenţe metodologice pe care ar trebui să le satisfacă un cod deontologic. În final, voi puncta câteva provocări pentru managementul eticii farmaceutice. Cuvinte-cheie: cod deontologic, obl igaţie morală, principiu moral , managementul et ici i farmaceutice r e z u m a ta b s t r a c t 55nr. 133 l 2 l 2010 farmacist ro ale eticii profesiilor. În loc să se evidenţieze în ce anume constă integritatea şi demnitatea unei profesii, se va creea impresia că un cod deontologic nu este decât un document de obligaţii printre multe altele. Identificăm şi în codul deontologic al farmaciştilor din România2 o astfel de mixtură a obligaţiilor. Putem observa această carenţă dacă analizăm presupoziţiile adeziunii co dului la două tipuri de documente: Carta Universală a Drepturilor Omului şi Carta Farmaciei Europene (vezi art. 1.2.). Se aderă la cele două tipuri de documente fără nici o altă explicitare, ca şi cum ar avea acelaşi statut de reprezentare a normelor pentru farmacişti. Carta Farmaciei Europene constă în norme profesionale care definesc organizarea profesiei de farmacist în contextul de identitate europeană, iar unele dintre cele mai importante prevederi care au avut impact mediatic sunt legate de organizarea instituţiei farmaciei, printre care putem evidenţia: proprietarul unei farmacii trebuie să fie farmacist şi protejarea sănătăţii publice pretinde raţionalizarea reţelei de farmacii de oficină pe criterii geografice şi demografice. Carta Farmaciei Europene este un document esenţial pentru profesia farmaciştilor, însă în codul deontologic trebuie să i se expliciteze sta tutul şi ce rol joacă în definirea demnităţii profesiei. Pe de altă parte, Carta Universală a Drepturilor Omului reprezintă fundamentele moralităţii unanim recunoscute. În legătură cu obligaţiile propriu-zise, în cod sunt înşiruite norme fără să a se preciza că sunt de tipuri diferite. De exemplu, la capitolul standarde deontologice, articolul 9, găsim următoarele obligaţii ale farmacistului: g) să raporteze medicului prescriptor sau autorităţilor competente orice efect nedorit sau advers al medicamente lor, în scopul optimizării tratamentelor; h) să se abţină să critice sau să condamne convingerile personale ori religioase ale pacientului care apelează la serviciile sale; i) să acorde servicii în mod egal pentru toţi pacienţii, fără discriminare, în ordinea solicitării acestora, cu excepţia situaţiilor de urgenţă. La prima vedere, listate astfel, aceste obligaţii par a fi de acelaşi gen, însă prevederea de la punctul ‚g' vizează o normă profesională ce ţine de activitatea farmacovigilenţei, pe când ulti me le două puncte, ‚h' şi ‚i', reprezintă norme eti ce deduse din principiul moral al respectului demnităţii umane. Regula morală a respectului libertăţii de conştiinţă şi religioase (punctul h) şi regula morală a non-discriminării (punctul i) îşi au originea în principiul respectului demnităţii umane care ne spune că orice fiinţă umană are o demnitate care întemeiază egalitatea în drepturi şi respectul necondiţionat pentru libertăţile, modul de viaţă, dorinţele, preferinţele şi nevoile oricărei persoane. Plusul de clarificare adus prin distingerea celor două tipuri de obligaţii vine în întâmpinarea cerinţei pe care o prescrie însuşi codul: „În situaţiile în care, în rezolvarea unei probleme, alegerea soluţiei nu este prevăzută în normele legale, farmacistul trebuie să ia o decizie concordantă cu etica profesiei şi să îşi asume responsabilitatea" (art. 5). Deşi nu apare printre obiectivele codului, cerinţa de mai Re cla m ă F 13 3( 2) 02 21  56 nr. 133 l 2 l 2010 sus reprezintă obiectivul de fond. Codul deontologic trebuie să traseze liniile directoare ale eticii profesiei şi să ajute, astfel, farmacistul în luarea deciziilor morale atunci când se confruntă cu dileme. O trasare clară între norme etice, norme profesionale şi norme juridice facilitează demersul farmacistului de a şti cu ce problemă se confruntă, dacă e una etică, profesională sau juridică. Desigur, există situaţii în care o problemă nu este exclusiv etică sau profesională, dar asta nu ne impiedică să descâlcim lucrurile decât să le amestecăm. Sunt norme profesionale, cum este standardul competenţei, care au în mod evident implicaţii etice şi pot fi justificate pe temeiuri morale, datoria de a fi competent pentru a face bine şi a evita degradarea sănătăţii pacientului. Codul conţine şi norme profesional-tehnice care nu au o relevanţă directă pentru etica profesiei şi ar fi bine să fie introduse în rândul regulilor de bună practică farmaceutică. Acesta e cazul prevederilor în legătură cu timpul maxim de eliberare a dozelor (art. 31.1.e.) în serviciile farmaceutice de urgenţă (24 de ore, în zilele lucrătoare şi pentru maximum 72 de ore, pentru sfârşitul de săptămână şi sărbătorile legale). Şi în codul farmaciştilor italieni, la rubrica 'Principii generale' apare obligaţia de a purta îmbrăcăminte de culoare albă. E necesar să nu confundăm dimensiunea normativ-etică a unei profesii cu alte genuri de normativitate. Colegiul Farmaciştilor din România a lansat, de altfel, spre dezbatere un proiect de act normativ pentru regulile de bună practică farmaceutică. Astfel de norme profesionale sunt totuşi marginale pentru definirea demnităţii unei profesii ca ideal de comportament moral. În construirea unui cod deontologic apare tentaţia să fie adunate într-un singur spaţiu discursiv toate normele şi obligaţiile dintr-o profesie. Trebuie avut în vedere specificul fiecărui document (cod deontologic, cod de reguli de bună practică, regulament de ordine interioară etc.) pentru a nu crea impresia că aceste documente nu reprezintă nimic altceva decât colecţionarea în bloc a tuturor normelor. Este dezirabil ca forma discursivă a codului deontologic să pornească explicit dinspre obligaţiile etice spre obligaţiile profesionale care au relevanţă pentru etica profesiei de farmacist. Codul deontologic trebuie să fie un ghid autentic şi util în luarea deciziilor morale, să reprezinte primul pas de formare şi educare a farmaciştilor în privinţa eticii profesiei lor. Modele de coduri Dacă un farmacist, cu un minimum de interes teoretic pentru etica profesie sale, va face o cercetare privind forma codurilor deontologice, atunci va găsi o diversitate cel puţin derutantă. Se poate întreba, de ce codul deontologic al farmaciştilor din Italia este diferit faţă de cel din Marea Britanie? Multe dintre obligaţiile etice sunt comune, însă forma în care sunt prezentate diferă în funcţie de opţiunile pentru anumite criterii de bază în redactarea codurilor deontologice. Pentru a ordona diversitatea formelor în care sunt structurate codurile deontologice putem identifica tipuri de modele după care sunt construite. Vom întâlni coduri care aproximează mai mult sau mai puţin un anumit model, dar vom găsi şi altele care sunt construite după o combinaţie între două sau mai multe modele. În lucrarea lui Valentin Mureşan, Managementul eticii în organizaţii, găsim o tentativă de identificare şi clasificare a modelelor de coduri etice3: 8 coduri etice fundamentate de drepturi: documentele oficiale care conţin drepturile fundamentale ale omului (Declaraţia Universală a Drepturilor Omului, Carta Drepturilor Fundamentale ale Uniunii Europene etc.) reprezintă axul central în jurul cărora sunt redactate codurile deontologice profesionale; 8 coduri etice fundamentate pe un singur principiu: se optează pentru un singur principiu moral, cum ar fi principiul kantian al respectului demnităţii umane sau principiul utilitarist al binefacerii, iar apoi strategia de construire a codului constă în deducerea unui set de obligaţii etice din acel unic principiu; 8 coduri etice fundamentate pe datorii morale specifice instituţiei: în redactarea codului se va avea în vedere identificarea datoriilor morale specifice unui domeniu profesional; 8 coduri etice fundamentate pe tipuri de responsabilităţi: codul este un set de obligaţii specifice încadrate în tipuri de responsabilităţi (generale în calitate de membru al unei comunităţi, publice în calitate de cetăţean, profesionale în calitate de membru al unei comunităţi profesionale); 8 coduri etice bazate pe valori morale: codurile formulează idealurile şi valorile morale împărtăşite de membrii unei comunităţi. Această strategie este specifică domeniului academic în care întâlnim asumarea etică farmaceutică Fo to : F ot ol ia 57nr. 133 l 2 l 2010 farmacist ro următoarelor valori: libertatea academică, transparenţa, autonomia universitară etc.; 8 coduri bazate pe "principii" alese la întâmplare: codul nu are o ordine interioară şi este o listare ad hoc de drepturi şi obligaţii; 8 coduri fundamentate pe un pluralism al principiilor morale de bază: codul asumă un număr de principii morale fundamentale din care sunt derivate apoi obligaţii morale generale. Pe lângă cele prezentate mai putem identifica încă un model relevant pentru farmacoetică, şi anume cel bazat pe tipuri de relaţii în care se află farmacistul. Acesta este cazul codului deontologic al farmaciştilor italieni4. Principiile şi obligaţiile generale sunt ordonate şi specificate în funcţie de tipul relaţiei în care se află farmacistul: 1. relaţia cu cetăţenii; 2. relaţia cu medicii, cu medicii veterinari şi alte cadre sanitare; 3. relaţia profesională cu colegii şi cu persoanele care fac practică farmaceutică. Nu voi aborda aici problematica opţiunii pentru un anumit model: care dintre cele prezentate mai sus e preferabil şi ce temeiuri raţionale avem pentru a opta între ele? Cert este însă că practica realizării codurilor deontologice pentru farmacişti indică preferinţa pentru modelul de cod bazat pe principii, dar combinat şi cu alte modele, bazate pe drepturi, pe tipuri de relaţii, dar şi cele axate pe tipuri de probleme, cum este în cazul farmaciştilor români. Codul deontologic al farmaciştilor din România combină modelul bazat pe principii (vezi capitolul 'Principii generale') şi modelul bazat pe probleme tematice relevante pentru etica profesiei de farmacist, reflectat în capitolul „Standarde deontologice", unde apar obligaţii specifice în funcţie de următoarea tematică: responsabilitatea personală şi independenţa farmaciştilor, competenţa profesională, condifenţialitatea, relaţiile de colaborare ale farmacistului, concurenţa neloială, publicitatea. Pentru standardul deontologic al responsabilităţii personale şi a independenţei farmaciştilor, principiul moral al binefacerii, în formă specificată, este reprezentat de obligaţia morală conform căreia „farmacistul trebuie să aibă în centrul atenţiei sale binele pacientului şi al publicului în general" (Art. 8.-1). Implicit apar şi „reminiscienţe" ale modelului bazat pe drepturi. Codul exprimă adeziunea farmaciştilor români la Carta Universală a Drepturilor Omului şi la art. 4-c se cere respecta rea în orice situaţie a drepturilor pacienţilor. În codul deontologic al farmaciştilor italieni sunt specificate principii generale în funcţie de tipul de relaţie, astfel principiul respectului autonomiei, în cadrul relaţiei farmacistcetăţean, are următoarea formă specificată: farmacistului îi este interzis să iniţieze sau să participe la acţiuni care limitează sau încalcă dreptul cetăţenilor de a-şi alege liber farmacia (Art. 11-1). Exigenţe metodologice Una dintre problemele care apar aici este cea legată de ordinea internă a codului şi reprezentată de faptul că specificarea şi formularea obligaţiilor etice ne apare ca fiind realizată ad-hoc. Metodologia după care sunt alese aceste obligaţii şi nu altele nu este prezentă. Pe scurt nu găsim un răspuns la întrebarea cum sunt legate obligaţiile etice specifice (standardele deontologice) de principiile gene rale. O altă problemă asupra căreia doresc să atrag atenţia vizează presupoziţiile care stau la baza organizării codului per ansamblu. Ne putem întreba de ce codul deontologic al farmaciştilor români combină modelul bazat pe principii cu modelul bazat pe probleme şi pe drepturi. Cred că răspunsul constă în faptul că redactarea codului a plecat de la presupoziţia organizării monolitice. Opţiunea pentru presupoziţia organizării monolitice se poate explica şi prin faptul că există tentaţia, amintită mai sus, de a aduna în bloc toate normele indiferent de statul lor, dacă sunt generale, specifice, etice sau juridice. O altă explicaţie ar fi modul de raportare la conceptul de cod deontologic. Dacă prin conceptul de cod deontologic înţelegem un document singular şi închis, atunci organizarea monolitică vine ca o consecinţă naturală. Alternativa ar fi să ne raportăm la un cod deontologic ca la un concept ramificat ce presupune organizarea îndrumarului etic sub forma unei reţele de documente, dar şi posibilitatea reconfigurării pe motive de accesabilitate (variante ale codului mai scurte, rezumative, sub alte forme mai accesibile). Astfel, putem avea un conţinut centrat pe principii generale şi derivarea obligaţiilor etice specifice din fiecare principiu în parte, care la rândul său este conectat cu dezvoltări ulterioare şi ghiduri de aplicare a obligaţiilor etice la probleme bine delimitate ale eticii farmaceutice. Pentru a înţelege mai bine exigenţele metodologice de organizare conceptuală internă şi de organizare ramificată 58 nr. 133 l 2 l 2010 per ansamblu, voi aduce în discuţie Codul de etică al farmaciştilor din Marea Britanie5, care satisface în mod exemplar exigenţele metodologice subliniate. Societatea Farmaceutică Regală a Marii Britanii a conceput codul de etică sub forma unui document central care apoi este dezvoltat prin intermediul unei reţele de ghiduri care îndrumă aplicarea standardelor deontologice la un set de probleme. În codul de etică ne sunt prezentate cele şapte principii etice generale care sunt asumate ca linii directoare. Apoi este dedicat câte un capitol separat pentru analiza fiecărui principiu etic în parte. Analiza principiilor presupune propunerea unei definiţii generale şi încercarea de specificare a fiecărui principiu. Procesul explicit de deducere a obligaţiilor specifice din principii furnizează un caracter întemeiat şi minimizează arbitrariul în organizarea internă a codului. Observăm în mod clar originea obligaţiilor specifice şi temeiul pentru care sunt deduse acestea şi nu altele. Din cel de-al treilea principiu asumat de codul farmaciştilor britanici, principiul respectului pentru ceilalţi (show respect for others), sunt deduse obligaţii etice particulare, de exemplu respectul pentru diversitatea culturală şi religioasă, comportamentul politicos, regula non-discriminării, regula consimţământului informat, regula confidenţialităţii etc. În aceeaşi manieră se procedează pe tot parcursul codului: se definesc principiile şi apoi sub fiecare principiu sunt deduse, prin specificare, obligaţii particulare. Orice farmacist care se uită pe un astfel de cod va şti fără dificultate ce principii ghidează etica profesiei sale şi cărui principiu este subsumată o anumită obligaţie. Iar dacă este obişnuit cu acest mod de raţionare morală, specificarea principii lor până la formularea unei obligaţii particulare, în situaţii nefamiliare va putea chiar el însuşi, pe cont propriu, să deducă o nouă regulă care răspunde la dilema morală cu care se confruntă. Mă gândesc că o cerinţă a codului ar putea fi şi încurajarea autonomiei farmacistului în deciziile etice, nu doar încurajarea autonomiei pacientului în privinţa deciziilor asupra tratamentului oportun. Până aici, am văzut ce presupune ordinea conceptuală internă a unui cod prin prisma relaţiei dintre principii generale şi obligaţii particulare. La cea de-a doua exigenţă metodologică, organizarea ramificată per ansamblu, observăm că principiil e generale şi obligaţii particulare din codul de etică al farmaciştilor britanici sunt dezvoltate ca documente separate în funcţie de probleme. Avem o reţea care are în centru codul de etică, iar apoi acesta este conectat cu alte documente ce reprezintă dezvoltări şi ghiduri pentru aplicarea codului la următoarele probleme: poziţii de autoritate, consimţământul pacientului, confidenţialitatea pacientului, vânzarea şi furnizarea de medicamente, publicitatea medicamentelor, servicii farmaceutice online, dezvoltarea profesională continuă. Societatea Farmaceutică Regală a elaborat câte un minighid de aplicare a codului pentru fiecare temă în parte. Un alt avantaj al organizării ramificate este acela că permite reacţii în timp util atunci când apar situaţii excepţionale. De exemplu, în contextul pandemiei de gripă, Societatea Farmaceutică Regală nu a fost nevoită să modifice documentul central al codului de etică, ci a elaborat un amendament la ghidul pe tema vânzării şi furnizării de medicamente. Flexibilitatea conceptualizării ramificate a codului nu se opreşte aici. Elementele specifice modelului bazat pe drepturi, din condul deontologic al farmaciştilor români, pot fi tratate într-o secţiune separată, unde vor fi evidenţiate toate drepturile relevante pentru pacienţi, dar şi pentru farmaciştii înşişi, şi introdusă într-un posibil ansamblu de ghiduri. De asemenea, pot fi elaborate variante ale codului care sunt rezumative şi au o prezentare mai accesibilă. În redactarea variantelor mai accesibile poate fi utilizat modelul tipurilor de relaţii în care se află farmacistul. Aşa a procedat şi Asociaţia Mondială de Medicină atunci când a redactat manualul de etică medicală6. Din motive didactice şi de accesabilitate, conţinutul manualului este structurat pe tipuri de relaţie: medici-pacienţi, medici-societate, medici-colegi. Dacă plecăm de la supoziţia organizării ramificate, putem evita situaţia de a alege între diferite tipuri de modele în redactarea codurilor. Fiecare model îşi găseşte justificarea în funcţie de obiectivul pe care îl avem în vedere. Provocări Pentru a implementa un program de etică profesională nu este de ajuns doar elaborarea unui cod deontologic. Fixarea normelor morale care definesc particularităţile etice ale unei profesii nu este singurul pas. Construirea unui cod deontologic este doar o parte a ceea ce se numeşte în literatura de specialitate managementul eticii organizaţionale, caracterizat prin "ansamblul activităţilor şi măsurilor care urmăresc organizarea instituţională a eticii pentru crearea unei organizaţii integre", şi nu trebuie confundat cu etica managementului, care vizează problemele etice ale diferitelor forme de management (strategic, financiar, resurse umane etc.)7. Managementul eticii implică diverse intrumente de creare a unei organizaţii integre: coduri deontologice, audituri etice, metode de decizie etică, tipuri de training etic (de conformitate, de sensibilizare, de dezvoltare a gândirii morale), consiliere etică, consilii şi comitete de etică. Privit ca simplu document oficial, de autoritate, fără a fi integrat într-un sistem de management al eticii, obiectivele unui cod deontologic sunt de la bun început amputate. Prezenţa unui cod de etică în instituţii a devenit o formalitate, o modă, astfel încât nu mai poate reprezenta un indicator veritabil în stabilirea nivelului de integritate instituţională8. Efortul trebuie dublat cu un program de training al eticii profesionale în care membrii unei profesii sunt instruiţi asupra codului deontologic, a dezvoltării gândirii morale şi asupra altor aspecte etice relevante pentru profesia lor. În faţa acestei provocări, asociaţiile profesionale famaceutice deţin un avantaj instituţional considerabil faţă de alte profesii (funcţionari publici), care merită fructificat pe deplin. Avantajul constă în cerinţa educaţiei farmaceutice conti nue. Orice farmacist este obligat să participe la diferite forme de educaţie farmaceutică continuă: conferinţe, workshop-uri, abonamente la reviste, publicare de articole etc. Existând cadrul instituţional, e lesne de înţeles că programele de training asupra eticii farmaceutice vor avea costuri de implementare mult mai mici. etică farmaceutică 59nr. 133 l 2 l 2010 farmacist ro Întrebarea care se impune acum este ce tipuri de training ar trebui realizate? Dacă ne întoarcem la discuţia despre tipurile de obligaţii, cred că vom putea da un răspuns. Implicaţiile care decurg din distingerea explicită între obligaţii etice şi celelalte tipuri de norme conturează un alt fapt evident şi anume diferenţa între un cod deontologic şi un cod al regulilor de bună practică sau regulament de ordine interioară. Dacă admitem statutul special al codului deontologic şi rolul său în definirea demnităţii unei profesii atunci procesul de instruire nu poate fi doar de conformitate sau de "simplă aducere la cunoştinţă" a normelor, aşa cum este cazul regulamentelor de ordine interioară. Aşadar, training-urile de etică trebuie să fie ceva mai mult decât atât, şi anume training-uri de sensibilizare asupra implicaţiilor morale ale unor probleme, de internalizare a obligaţiilor etice şi de dezvoltare a gândirii morale. Un cod deontologic este un concept deschis şi dinamic. Din acest punct de vedere, o altă provocare este actualizarea continuă. Conform statutului Colegiului Farmaciştilor din România, comisia de etică şi deontologie profesională are ca atribuţii analiza evoluţia normelor deontologice în practica europeană şi internaţională şi propuneri de modificare a Codului deontologic (art. 56-b,c). Aceste prevederi sunt importante şi merită subliniate ca pozitive deoarece comisiile de etică şi deontologie au fost reduse, cele mai adesea, la atribuţii de soluţionare a litigiilor. Împuternicită cu atribuţia de a analiza evoluţia normelor deontologice în practica europeană şi internaţională, comisia de etică se confruntă cu provocarea de a aduce în dezbaterea autohtonă una dintre concluziile Forumului European al Asociaţiilor Farmaceutice din 2008. În urma Forumului s-a elaborat o declaraţie în care este asumat principiul etic al vulnerabilităţii. Conform acestui principiu există grupuri de persoane vulnerabile care au nevoi speciale şi în consecinţă farmaciştiilor le revin datorii speciale. Aşadar, provocarea constă în iniţierea dezbaterii în jurul acestei teme, a datoriilor speciale şi a problematicii subdiacente. Introducerea principiului vulnerabilităţii în codul deontologic al farmaciştilor este un bun exemplu de actualizare a evoluţiei normelor din practica europeană. n Bi bl io gr afi e 1. David A. Latif, Bruce A. Berger, „Cognitive Moral Development and Clinical Performance: Implications for Pharmacy Education", American Journal of Pharmaceutical Education, Vol. 63, Spring, 1999. 2. Codul deontologic al farmaciştilor din România poate fi găsit aici: http://www.colegfarm.ro/documente-ale-cfr/documente-alecfr/65-codul-deontologic-al-farmacistului.html. 3. Valentin Mureşan, Managementul eticii în organizaţii, Editura Universităţii din Bucureşti, 2009, vezi subcapitolul 5.4. „Tipuri de coduri etice". 4. Codul deontologic al farmaciştilor italieni poate fi găsit aici: http:// www.salute.gov.it/ecmimgs/C_18_presentazione_5_listafile_ file_1_linkfile.pdf 5. http://www.rpsgb.org.uk/protectingthepublic/ethics/. 6. Manualul de etică medicală poate fi găsit aici: http://www.wma. net/en/30publications/30ethicsmanual/index.html. 7. Valentin Mureşan, Managementul eticii în organizaţii, Editura Universităţii din Bucureşti, 2009. 8. Kaodi Ugoji, Nicole Dando and Lance Moir, Does Business Ethics Pay? Revisited: The value of ethics training, Institute of Business Ethics, London, 2007 Re cla m ă F 13 3( 2) 02 14 