Pregledni	članak	UDK	27–18:[111:159.9.016.1] Primljeno	31.	5.	2015. Matija Kovačević Adventističko	teološko	visoko	učilište,	Maruševec	82A,	HR–42243	Maruševec kovacevicmatija@yahoo.com Tjelesna ontologija duše i zdravstvena reforma: adventistički zaokret u kršćanskoj antropologiji Sažetak Prodorom platonske antropologije, kršćanstvom još od 2. stoljeća počinje dominirati duali- zam, nepomućen ponešto holističkijim tomizmom, a dodatno osnažen kartezijanizmom koji je kršćansku teologiju i dušu odgurnuo još dalje od tijela. Tek se šezdesetih godina 20. sto- ljeća teolozi počinju osvješćivati o daleko pozitivnijem i inkluzivnijem stavu Biblije prema tijelu. No, stoljeće prije toga, adventistički se pokret rađa u kondicionalizmu kakvog je iznio Hobbes u Levijatanu (XLIV). Čovjek nema dušu, on jest »živa duša« – tijelo oživljeno »da- hom života« (Post 2,7). Bez tijela nema života, pa tako ni vječnog pakla. Ovome adventisti pridružuju i filozofiju zdravstvene reforme u kojoj njega tijela ima ključnu ulogu i o čemu ovisi intelektualni i duhovni napredak čovjeka, te na tom temelju grade obilnu zdravstvenu i obrazovnu praksu. Ova fizikalistička inačica kršćanske antropologije jedinstven je svjeto- nazorski doprinos filozofiji tijela i tema vrijedna akademske pažnje. Ključne riječi tijelo,	duša,	ontološka	antropologija,	adventistička	antropologija,	Postanak,	soma, fizikalizam,	dualizam,	holizam U	knjizi	Čovjek nije sam: filozofija religije,	Abraham	Joshua	Heschel	je	rekao: »Biblija	nije	čovjekova	teologija,	već	Božja	antropologija.«1 Ipak, tijekom	većeg	dijela	svoje	povijesti,	kršćanstvo	je	uvide	u	čovjekovo biće	tražilo	radije	izvan	Biblije	–	počevši	već	s	2.	stoljećem.	U	želji	da	poganima	predstave	kršćanstvo	kao	racionalnu	opciju,	oci	apologeti	su	kršćansku	vjeru	krenuli	braniti	pomoću	ontoloških	kategorija	srednjeg	platonizma, neopitagorejstva i stoicizma.2 Nije dugo trebalo da antropološki dualizam inherentan ovim sustavima uspješno prodre u kršćanstvo i postane temeljni intepretacijski	okvir	za rasprave	o tijelu i	duši.3	Uspon	neoplatonizma	u 1 Abraham	Joshua	Heschel,	Man Is Not Alone: A Philosophy of Religion, Jewish Publication Society of	America, Philadelphia 1951., str. 129; Abraham Joshua Heschel, Čovjek nije sam: filozofija religije,	Ex	Libris,	Rijeka 2010. 2 Za osvrt na napore apologeta 2. stoljeća da kršćanstvo	racionaliziraju	pomoću	grčke	filozofije,	te	posljedične	promjene	u	kršćanskom pogledu na čovjeka, vidi:	Raymond	Martin, John	Barresi,	The Rise and Fall of Soul and Self: An Intellectual History of Personal Iden- tity, Columbia University Press, New York 2008.,	str.	55–69. 3 Ibid., str. 61–64; vidi također: Brian Edgar, »Biblical Anthropology and the Intermediate	State«,	Evangelical Quarterly: An Inter- national Review of Bible and Theology, 74 (1–2/2002),	str.	27–45,	ovdje	str.	36. FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...484 3. stoljeću osigurao je trijumf platonske koncepcije ljudskog bića, koju je Augustinovo	nasljeđe	potom	utvrdilo	za	gotovo	cijelu	novu	eru.	Nešto	holističkiji	dualizam	Tome	Akvinskog,	temeljen	na	Aristotelovu	hilomorfizmu,4 ipak	nije	značajnije	potresao	povlaštenost	duše	nad	tijelom:	iako	joj	je	tijelo potrebno	za	potpuniju	osobnu	egzistenciju,	duša	je	ta	koja	konfigurira	tijelo,	a nakon	njegova	raspadanja	ostaje	samostalno	i	svjesno	postojati	kao	subzistent- na forma.	Osim	toga,	tomistička	je	metafizika	razdvojila	svijet	na	područje prirodnog	i	natprirodnog	te	»prirodni	razum«	povezala	s	prvim,	a	objavu	s drugim.5	Descartes	je	ovu	podjelu	radikalizirao	dihotomijom	između	objekta i	subjekta.	Prema	Daleu	Martinu, »...	[kao]	pobožni	katolik,	Descartes	je	tražio	znanstvenu	metodologiju	koja	bi	se	mogla	koristiti za proučavanje svijeta, bez prijetnje zahtjevu	Crkve za ekskluzivnom jurisdikcijom u religijskim	pitanjima	kao	što	su	stvarnost	božanskog,	objava	Pisma,	mogućnost	volje	i	besmrtnost	duše.	(...)	Mogli	bismo	biti	ispričani	ako	malo	pretjeramo	i	kažemo	da	je	Descartes	izumio kategoriju	'prirode'	kao	zatvoren,	samostalan	sustav,	kojem	je	suprotstavio	um,	dušu,	duhovno, psihološko	i	božansko.«6 Ukratko,	kartezijanizam	je	oživio,	pa	i	radikalizirao	dualizam	kakav	je	ovladao	zapadnim	svijetom	od	uspona	neoplatonizma	te	odgurnuo	kršćansku	teologiju	i	dušu	još	dalje	od	tijela. Očekivali	bismo	da	je	protestantska	reformacija	16.	stoljeća,	zahvaljujući	načelu	»sola	scriptura«,	konačno	razlučila	biblijski	sadržaj	od	neoplatonskog. Međutim, iako	su	odradili	obiman	posao	u	revitaliziranju	mnogih	zaboravljenih	biblijskih	učenja, reformatori su i dalje	»pretpostavljali generalni filozofski	okvir	na	kojem	su	izgrađene	patristička	i	srednjovjekovna	teologija«.7	Služili su	se teološkom	metodom	koja je, riječima	Fernanda	Canalea, »opravdavala	upotrebu	ontoloških	učenja	[iz	postojeće	filozofije]	kao	temelja za	definiranje	referenata	biblijske	misli	i	doktrina«.8	Stoga,	kada	bi	naišli	na izraze	poput	'duša'	i	'tijelo',	pripisivali	bi	im	klasične	dualističke	koncepcije. Doduše,	protest	protiv indulgencija (čija se	persuazivna snaga temeljila	na čistilištu)	Luthera	je	naveo	da	prihvati	nauk	o	spavanju duše	do	uskrsnuća,	što su	zastupali	i	reformatori	poput	Wycliffea,	Tyndalea	i	Miltona,	no	to	učenje nikada nije zadobilo širu prihvaćenost.	Nasuprot tome,	Calvinova	Psycho- pannychia,	utvrdila	je	među	protestantima,	kao	i	Peti	lateranski	koncil	među katolicima,	dogmu	o	besmrtnosti	duše.9	Umjesto	teologa	i	bibličara,	najglasniji	protest	protiv	dualizma	pružio	je	Hobbes,	koji	je	u	Levijatanu	opsežno raspravio	i	dao	biblijske	egzegeze	o	tjelesnoj	uvjetovanosti	duše,	žustro	naglašavajući	oprečnost	Biblije	i	klasične	antropologije.	Jasno	i	nedvosmisleno, zaključio	je	da	»ne	postoji	ni	[jedan]	drugi	život,	osim	život	tijela,	ni	besmrtnost	[sve]	do	uskrsnuća«.10	No,	pojavom	biblijskog	kriticizma,	vođenog	naturalističkim	postavkama,	u	18. i 19. stoljeću su	mnogi stručnjaci za	Novi zavjet izrazili sumnju	u	uskrsnuće,	a to je	pak	za reakciju imalo	»povećan naglasak	među	teolozima	na	besmrtnosti	duše	kao	temelju	za	kršćansku	nadu u	zagrobni	život«.11 Tako	je	kršćanska	teologija	i	u	20.	stoljeće	ušla	čvrsto	grleći	dualizam.	Tek sredinom stoljeća, kada se pojavio akademski pokret biblijske teologije, stručnjaci se od kredâ okreću biblijskom tekstu i otkrivaju da se biblijska učenja	često	radikalno	razlikuju	od	crkvenih.12	Nakon	avangarde	Niebuhra13 i	Cullmanna,14	šezdesetih	započinje	revolucija	prepoznavanja	antropološkog monizma,	odnosno	holizma	u	Starom i	Novom	zavjetu.	Na	površinu izlazi stav	Biblije	prema	tijelu,	koji	je	korjenito	pozitivniji	i	inkluzivniji	od	onoga tradicionalne teologije.	Usporedno s time	dolazi i do osvješćivanja razlike između	grčkih	i	hebrejskih	koncepcija.15	Jedan	od	plodnijih	izlagača	potonje bio	je	katolički	filozof	i	egzeget	Claude	Tresmontant,	koji	je	usmjeravao	pažFILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...485 nju	na	hebrejsku	prirodu	prvotnog	kršćanstva	i	uopće	na	postojanje	biblijske metafizike.16	On	je	rekao: »...	kada	kršćani	danas,	i	vjekovima	prije,	govore	o	tijelima	kao	različitima	od	dušâ,	smatrajući ih	još	i	besmrtnima,	(...)	govore	jezik	Platona	i	Descartesa.«17 I	Niebuhr	je	bio	izričit: »...	posljedica	dualizma	na	nauk	o	čovjeku	je identificiranje	tijela	sa	zlom	i	pretpostavljanje suštinske	dobrote	uma ili	duha (...)	[što]	stoji	u	oštroj suprotnosti s	biblijskim	pogledom	na čovjeka	i	postiže	koban	utjecaj	na	sve	naknadne	teorije	o	ljudskoj	prirodi.	Biblija	ne	zna	ništa	o dobrom	umu	i	zlom	tijelu.«18 Dok	bi se kao	uzrok	ovog teološkog zaokreta	mogla	navesti seksualna revolucija	koja je tijelo	maknula	s	položaja tabu teme, jedan	raniji	zaokret	u 4 Tomin	je	aristotelizam	nesumnjivo	bio	i	pod utjecajem	augustinske	tradicije	i	islamske	neoplatonističke interpretacije Aristotela. Usp. Nancey	Murphy,	Bodies and Souls, or Spi- rited Bodies?, Cambridge University Press, Cambridge	2006.,	str.	14. 5 Caroline J.	Simon,	»Introduction to	Thomas Aquinas, Summa Theologiae«, http://www. hope.edu/academic/ids/171/Aquinas.html (pristup:	27.	svibnja	2015.).	Za	detaljniju	analizu aristotelovskog dualizma kao ključnog utjecaja	na	moderne	koncepcije	o	prirodnom	i natprirodnom	vidi:	Paul	G.	Hiebert,	Transfor- ming Worldviews: An Anthropological Under- standing of How People Change,	Baker	Academic,	Grand	Rapids	2008.,	str.	143–155. 6 Dale B.	Martin,	The Corinthian Body,	Yale University	Press,	New	Haven	1995.,	str.	4. 7 Fernando	Canale,	»The	Quest	for	the	Biblical Ontological	Ground	of	Christian	Theology«, Journal of the Adventist Theological Society, 16	(1–2/2005),	str.	1–20,	ovdje	str.	5. 8 Ibid.,	str.	19. 9 Nancey	Murphy,	»Human	Nature:	Historical, Scientific,	and	Religious	Issues«,	u:	Warren	S. Brown,	Nancey	Murphy,	H.	Newton	Malony (ur.),	Whatever Happened to the Soul? Scien- tific and Theological Portraits of Human Na- ture, Fortress Press,	Minneapolis 1998., str. 1–29,	ovdje	str.	23. 10 Thomas	Hobbes,	Levijatan,	Naklada	Jesenski i	Turk,	Zagreb	2004.,	str.	409. 11 N.	Murphy,	»Human	Nature:	Historical,	Scientific,	and	Religious	Issues«,	str.	20. 12 Ibid.,	str.	21. 13 Reinhold Niebuhr, The Nature and Destiny of Man: A Christian Interpretation. Volume One: Human Nature [1941.], Westminster John	Knox	Press,	Louisville	1996. 14 Oscar	Cullmann, Immortality of the Soul or Resurrection of the Dead? Witness of the New Testament,	Macmillan,	New	York	1958.	Konzultirano e-izdanje: http://www.truthaccordingtoscripture.com/documents/death/immortality-resurrection/cullmann_immort-res. pdf	(pristup:	27.	svibnja	2015.). 15 Iako	valja	izbjeći	monolitiziranje	grčke	misli, u	njoj	definitivno	prevladava	dihotomija	duše i tijela,	koja je	hebrejskoj	misli	strana.	Vidi: Joel	B.	Green,	»'Bodies	–	That	is,	Human	Lives':	A	Re-Examination	of	Human	Nature	in the	Bible«,	u:	W.	S.	Brown	et	al.	(ur.),	Wha- tever Happened to the Soul?, str. 149–173, ovdje	str.	159–161. 16 Doduše, u vlastitim zaključcima nije bio potpuno slobodan od grčkih ontoloških kategorija (vidi bilješku u Fernando Canale, »Objava i nadahnuće:	metodologija za novi pristup«, Biblijski pogledi, 8 (2/1996), str. 167–191,	ovdje	str.	178).	Iz	njegovih	se	tekstova	i	dalje	iščitava	aristotelovski	dualizam, npr.:	»l'âme	peut	subsister	sans	informer	une matière« (Claude Tresmontant, Introduction à la théologie chrétienne,	Éditions	du	Seuil, Paris 1974., str. 390). Ipak, Tresmontant je među	rijetkima	razlikovao	»metafiziku	Biblije	i	metafiziku	poganstva«	(LeRoy	E.	Froom, The Conditionalist Faith of Our Fathers: The Conflict of the Ages over the Nature and Destiny of Man, Vol. 2,	Review	and	Herald, Washington	D.C.	1965.,	str.	919). 17 C.	Tresmontant, Introduction à la théologie chrétienne,	str.	394. 18 R.	Niebuhr,	The Nature and Destiny of Man, str.	7. FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...486 kršćanskoj	antropologiji	dogodio	se	oko	stotinu	godina	prije,	u	vrijeme	kada je društvom još uvijek suvereno vladao dualizam.	Adventistički je pokret od	svojih	najranijih	dana	prihvaćao	kondicionalistički	pogled	na	besmrtnost duše,	kakav	je	iznio	Hobbes	u	Levijatanu.	Temeljni	tekst	adventističke	antropologije	nalazi	se	u	Postanku	2,7: »Jahve,	Bog,	napravi	čovjeka	od	praha	zemaljskog i	u	nosnice	mu	udahne	dah	života.	Tako postane	čovjek	živa	duša.«19 'Živa	duša'	prijevod	je	hebrejskog	'nefeš	hayyah',	što	znači	'živo	biće'	ili,	doslovno,	'živi	grkljan'.20	Isti	izraz	koristi	se	i	za	životinje,	npr.	u	Postanku	1,24: »I reče	Bog: 'Neka	zemlja izvede	živa bića [nefeš hayyah], svako	prema	svojoj	vrsti: stoku, gmizavce	i	zvjerad	svake	vrste!'« I	izraz	'dah	života'	–	'nišmat	hayyim'	–	korišten	je	za	životinje,	primjerice,	u Postanku	7,22,	gdje	je	udružen	s	riječju	'ruah',	što	doslovno	znači	'vjetar'.21 Dah	života	nije	čovjekov	um	ili	duh	–	to	je	samo	životna	sila	koju	Bog	udahnjuje	u	tijelo	koje	je	već	oblikovano,	sa	svim	svojim	fizičkim,	umnim	i	duhovnim	sposobnostima.	Tijelu	se	ne	dodaje	novi	element	–	samo	ga	se	oživljuje.22 Dok	bi	se	Platonova	antropologija	mogla	sažeti	rečenicom	»ta	s	neba	uzet	si bio	–	duh	si,	u	duh	ćeš	se	i	vratiti«,	antropologija	Postanka	kaže:	»ta	iz	zemlje uzet	si	bio	–	prah	si,	u	prah	ćeš	se	i	vratiti«	(3,19).	Čovjek	je	Zemljanin	par excellence.	Njegovo	izvorište,	konstitutivni	element	i	dom	je	planet	Zemlja, koji	dijeli	sa	životinjama	i	od	kojih	se	razlikuje	samo	kvalitativno,	a	ne	ontološki.	Kao	i	životinje,	čovjek	je	samo	oživljeno	tijelo.23	Kod	Salomona	koji	se bliži	smrti,	razočaran	isprazno	provedenim	životom,	ova	činjenica	poprima	i pesimističan	ton: »Jer	zaista,	kob	ljudi	i	zvijeri	jedna	je	te	ista.	Kako	ginu	oni,	tako	ginu	i	one;	i	dišu	jednakim dahom,	i	čovjek	ničim	ne	nadmašuje	zvijer.«24 Ipak,	za	razliku	od	životinja,	čovjek	je	stvoren	na	sliku	Božju	i	taj	je	imago dei	sačinjen	od	oba	spola: »Na	svoju	sliku	stvori	Bog	čovjeka,	na	sliku	Božju	on	ga	stvori,	muško	i	žensko	stvori	ih.«25 Isto tako, dok je životinje stvorio samo riječju (svojevrsnim božanskim »speech	actom«),	čovjeku	posvećuje	posebnu	pažnju	–	oblikuje	njegovo	tijelo	vlastitim	rukama,	a	zatim	mu	u	nosnice	udahnjuje	dah	života.	Takav	narativ	daje	živu	sliku	teo-antropičke	bliskosti:	čovjek	se	budi	u	život	i	prvo	što ugleda	jest	lice	Boga	sagnutog	nad	njim.	Čovjekova	se	uzvišenost	ne	sastoji u	posjedovanju	besmrtne	duše,	nego	u	dizajnu	za	posebno	blizak	i	osviješten odnos	s	Bogom.26	Čovjek	jest	teomorfan,	ali	je,	kao	i	životinje,	samo	prah, materija.	Kao	što	je	tijelo	bez	daha	mrtvo,	tako	je	i	dah	bez	tijela	ništavan. Bestjelesna egzistencija	nije	moguća te adventisti stoga	odbacuju i nauk	o vječnom	paklu,	što	je	u	teološkom	dijalogu	zadobilo	značajniju	pažnju	također	tek	u	20.	stoljeću.27 Nakon	vizije	o	zdravstvenoj	reformi,	koju	je	Ellen	White	dobila	1863.,28	kondicionalizam se smješta u širi okvir biblijske antropologije u kojoj tijelo i zdravstvena reforma igraju	ključnu	ulogu.	Upravo	praktične	posljedice	adventističke	antropologije	njezin	pogled	na	tijelo	čine	jedinstvenim	–	to	nije samo	doktrina,	nego	i	stil	života.	Duhovnost, intelektualni	razvoj i tjelesno zdravlje	usko	su	povezani	u	holističkom	organizmu	čovjeka,	ali	i	u	misiološkoj	organizaciji29	–	po	uzoru	na	Krista	koji	nije	samo	propovijedao,	nego	je	i služio	tjelesnim	potrebama	ljudi,	bilo	da	im	je	pružao	hranu30	ili	ih	je	liječio.31 Premda	postoje	raniji	primjeri	kršćanskih	pojedinaca	i	njihovih	pokreta	koji FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...487 su	evanđeosku	misiju	shvaćali	na	holistički	način	(npr.	John	Wesley,	metodistički	propovjednik,	misionar-liječnik,	vegetarijanac	iz	zdravstvenih	razloga	i promicatelj	apstinencije	od	alkohola	i	kave32),	Adventistička	je	crkva	zdravstvenu	reformu	kao denominacija	globalnim	konsenzusom	usvojila	u	službenu	izjavu	o	svojoj	teologiji.33 19 Ako	drukčije	nije	navedeno,	biblijski	tekstovi u	ovom	radu	preuzeti	su	iz	prijevoda	Jeruzalemske	Biblije	(Kršćanska	sadašnjost,	Zagreb 2011.). 20 Aecio	E.	Cairus,	»Nauk	o	čovjeku«,	Biblijski pogledi, 17–18 (1–2/2001), str. 9–36, ovdje str.	18. 21 Ibid.,	str.	19. 22 Ellen	White	(opetovano	citirana	u	ovom	radu zbog	svog	opširnog	opusa	i	njegova	kontinuiranog	utjecaja	na	razvoj	adventizma)	ovakav je	pogled	eksplicitno izrazila:	»Kada je	Bog načinio	čovjeka	na	svoju	sliku,	ljudska	forma je	bila	savršena	u	cijelom	svom	uređenju,	ali bila	je	bez	života.	Zatim	je	osobni,	samopostojeći	Bog	udahnuo	u	tu	formu	dah	života,	i	(...) [s]vi	dijelovi ljudskog	organizma	su	bili	pokrenuti.	Srce,	arterije,	vene,	jezik,	ruke,	noge, osjetila,	percepcije	uma	–	sve	je	započelo	svoj rad, i sve je stavljeno	pod	zakon.	Čovjek je postao	živa	duša.«	(Ellen	G.	White,	Ministry of Healing,	Review	and	Herald,	Washington D.C.	1905.,	str.	415;	Ellen	G.	White, Služba liječenja,	Znaci	vremena,	Zagreb	2014.) 23 Premda	se	ne	bavi	ovim	izrazom	kao	označiteljem	životinjâ,	i	Dunn	prepoznaje	da	se	hebrejska	ideja	o	duši	razlikuje	od	»grčke	ideje duše	kao	osobe	zatočene	unutar	materijalnog tijela«; hebrejska »živa duša« je »oživljeno tijelo,	cijela	osoba	animirana	dahom	Božjim« (James	D.	G.	Dunn,	The Epistles to the Co- lossians and to Philemon,	Wm.	B.	Eerdmans Publishing,	Grand	Rapids	2014.,	str.	255). 24 Propovjednik	3,19. 25 Postanak	1,27. 26 Iako	je	čovjek	zamišljen	kao	posrednik	i	predstavnik	Boga	i	njegove	skrbi	nad	životinjama, pošto	su	prvotni	plan	i	stopa	razvoja	stvorenja obustavljeni	Padom,	iz	adventističke	perspektive	nije isključena	veća razina	osviještenog odnosa	s	Bogom	koju	bi	životinje	mogle	imati u budućnosti obnovljenog svijeta. Uz to, mnogi	ljudi	ne	koriste	svoj	potencijal	za	bliskost	s	Bogom,	pa	su	životinje	već	sada	bliže Bogu i proslavljaju ga bolje od pobunjenih ljudi.	Zato	White	poziva:	»Pridružite	se	pticama	u	pjesmama	slavljenja	[Boga].«	(Ellen	G. White,	Odgovorno roditeljstvo,	Znaci	vremena,	Zagreb	2014.,	str.	37.) 27 John Stott, John Wenham, Clark Pinnock, Edward Fudge i N. T. Wright neki su od poznatijih	teologa	koji	su	se	usprotivili	postojanju	vječnog	pakla,	a	vjerojatno	najviše	prašine	i	protivljenja	od	strane	evangeličkog	svijeta	podigla	je	Fudgeova	studija	The Fire that Consumes: A Biblical and Historical Study of the Doctrine of Final Punishment [1982.], Wipf	&	Stock,	Eugene,	Oregon	2011. 28 Vidi: Herbert Douglass, Messenger of the Lord, str. 281–285; Ronald L. Numbers, Prophetess of Health: A Study of Ellen G. White, Wm. B. Eerdmans Publishing Co., Grand	Rapids	2008.,	str.	132–137. 29 Za studiju o ranom razvoju holističkog djelovanja	Adventističke crkve, vidi P. Gerard Damsteegt,	Foundations of the Seventh-Day Adventist Message and Mission, Andrews University	Press,	Berrien	Springs	1977., str. 220–241. 30 Matej	14,14–20;	Marko	6,34–42;	8,1–9;	Luka 9,12–17;	Ivan	6,5–13. 31 Umjesto nabrajanja pojedinačnih slučajeva, poslužit	će	Matej	9,35	koji	sažima	Isusov	mo- dus operandi:	»I	obilazio	je	Isus	sve	gradove i	sela	učeći	po	njihovim	sinagogama,	propo- vijedajući Evanđelje o	Kraljevstvu i liječeći svaku	bolest	i	svaku	nemoć«	(kurziv	dodan). Adventisti u ovome uočavaju holistički pristup služenju umnim, duhovnim i tjelesnim potrebama. 32 Na	potonje	dvije	informacije	mi	je	u	osobnoj komunikaciji	skrenuo	pozornost	Joshua	Rhone,	wesleyjanski	pastor,	doktorand	i	potporni mentor za studente na daljinu Sveučilišta u Birminghamu. 33 Generalna konferencija Adventista sedmog dana, »Temeljna vjerovanja adventista sedmog	dana«,	u:	George	R.	Knight,	Potraga za identitetom. Razvoj adventističkih vjerovanja, Adventističko teološko visoko učilište,	Maruševec 2014., str. 120.	Vidi također: http:// www.adventist.org/vitality/health	(pristup:	27. svibnja	2015.). FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...488 Bogat	uvid	u	adventističku	filozofiju	zdravstvene	reforme	pružaju	spisi	Ellen White,	čije	savjete	adventisti	razgranjuju	i	primjenjuju,	proizvodeći	tako	prostran	krajolik holističke teorije i prakse. Iako	vode	preko	640	medicinskih ustanova	diljem	svijeta,	ono	po	čemu	su	najpoznatiji	je	preventiva,	koja	čini jezgru	adventističke	zdravstvene	poruke.34	Tijelo	je	važno	njegovati	jer	nas	je Bog	stvorio	kao	tjelesna	bića	i	mi	ga	proslavljamo	ne	samo	unutarnjim	životom,	nego	i	tijelom.	Prema	White, »...	praktično	poznavanje	znanosti ljudskog	života	neophodno	je	da	bismo	proslavljali	Boga u	našim	tijelima.	Zato je	od	najveće	važnosti	da	među	predmetima	odabranim	za	djetinjstvo fiziologija	zauzme	prvo	mjesto.«35 Tjelesno	je	zdravlje	bitno	i	za	duhovnost	jer	pomaže	lakšem	prepoznavanju Božje	riječi.36	Štoviše,	Ellen	White	je	1871.	dala	jednu	izjavu	koja	fascinira svojim	antropološkim	monizmom: »Moždani	živci,	koji	komuniciraju	s	cijelim	[čovjekovim]	sustavom,	jedini	su	medij	kroz	koji Nebo	može	komunicirati	s	čovjekom	i	utjecati	na	njegov	unutarnji	život.«37 Poznati adventistički stručnjak za	mentalno zdravlje, liječnik	Neil	Nedley, primjer	je	suvremene	inačice	ovog	stava.	On	upozorava	na	navike	koje	odmažu,	a	zagovara	one	koje	pomažu	zdravlju	čeonog	režnja,38	podsjećajući	da	je to,	između	ostalog,	»centar	volje,	rasuđivanja,	morala	i	duhovnosti«.39 I	u	adventističkom	obrazovanju,	premda	je	usredotočeno	na	intelekt,	tjelesno učenje	i	kondicija	shvaćaju	se	kao	nezaobilazan	dio	optimalnog	obrazovnog procesa.	Spisi	Ellen	White	obiluju	upozorenjima	o	tome	kako	manjak	brige	za tijelo	može	umanjiti	sposobnosti	uma.	Navest	ćemo	samo	dva	citata: »...	[intenzivno]	učenje	nije	osnovni	uzrok	sloma	umnih	sposobnosti.	Glavni	uzrok	je	neodgovarajuća	prehrana,	neredoviti	obroci, izostavljanje tjelesnih	aktivnosti i	nemarnost	u	pogledu nekih	drugih	elemenata	koji	se	odnose	na	zakone	zdravlja.«40 »Oni	koji	se	bave	umnim	poslom	trebali	bi	neizostavno	posvetiti	pozornost	svakom	dijelu	ljudskog	mehanizma izjednačujući	opterećivanje.	Mudro	usklađen tjelesni i	umni	napor	držat	će cijelo	biće	u	stanju	koje	ga	čini	ugodnim	Bogu.«41 Zbog ovakvog egzistencijalno i ontološki integralnog pogleda na čovjeka, Jean	Zurcher,	jedan	od	rijetkih	adventista	koji	su	se	ozbiljno	posvetili	filozofskoj	antropologiji,	spremno	usvaja	Bultmannovu	izjavu:	»čovjek	nema	somu; on	jest	soma«.42	Tijelo	za	adventiste	nije	izvor	zla.	Pavlove	borbe	nisu	sa	so- mom,	već	sa	sarxom43	–	što,	slično	hebrejskom	basar,	denotira	slabost	čovjekova	postedenskog	stanja.	U	adventističkoj	hamartiologiji,	koja	ne	naučava tradicionalni	Istočni	grijeh	(udio	u	Adamovoj	krivnji),	ovaj	je	koncept	ključan –	padom	u	grijeh	oslabile su sve čovjekove sposobnosti i postale	prirodno težeće	grijehu	i	smrti.	U	skladu	s	koncepcijom	cjelovitog	pada,	Pavao	u	Galaćanima	5,19–21	među	djela	sarxa	ubraja	manje	tjelesnih,	a	više	duhovnih grijeha.	Stoga	čovjeku	pneuma nije	potrebna	da	bi	ga	oslobodila	od	some, nego	od	sarxa.44	Budući	da	tijelo	nije	loše per se,	adventisti	ni	na	seksualnost ne	gledaju	kao	na	nešto	negativno.	Njihov	najznačajniji	akademski	doprinos	u području	antropologije	upravo	je	Davidsonova	monumentalna	studija	Flame of Yahweh: Sexuality in the Old Testament.45	Dualizam	koji	tjelesno	asocira s prljavim ima	dvojaku posljedicu: oni koji žele postići duhovnu	veličinu, odbacuju	seksualni	užitak,	a	oni	koji	žele	uživati	u	seksu,	gonjeni	su	osjećati se kao da rade nešto prljavo.	Međutim, dovoljno je zaviriti u	Pjesmu nad pjesmama i	opipati	decentnu,	a	opet	nesputanu	erotičnost	poezije	koja	opisuje	egalitarno-submisivnu	ljubav	i	žudnju	između	zaručnika	i	nevjeste.	Tu nema	ni	riječi	o	reprodukciji.	Radi	se	o	čistom	seksualnom	užitku46	–	obnovi FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...489 edenskog	ideala	koji	je	padom	u	grijeh	oskvrnjen	zloupotrebom	patrijarhalne moći.	Edenski	je	seks	holistički.	To	je	cjelovito	spajanje	s	ljubavnikom	ili	lju34 Osim	u	teoriji,	ovo	se	sve	češće	prati	i	empirijski. Zdravlje i dugovječnost adventista bivaju temom znanstvenih studija, reportaža i	popularnih	časopisa	kao	što je	National Geographic.	Vidi:	Dan	Buettner,	»Nove	bore starenja«,	National Geographic Hrvatska,	25 (11/2005),	str.	22–27;	http://ngm.nationalgeographic.com/2005/11/longevity-secrets/buettner-text	(pristup:	27.	svibnja	2015.). 35 Ellen	G.	White,	»A	Knowledge	of	First	Principles«, The Health Reformer, 1 (1/1866), par.	4. 36 Vidi:	Ellen	G.	White,	Christian Temperance and Bible Hygiene,	Good	Health	Publishing Co.,	Battle	Creek	1890.,	str.	9. 37 Ellen	G.	White,	Testimonies for the Church. Volume 2 [1871.],	Ellen	G.	White	Estate,	Silver	Spring	2010.,	str.	347. 38 Vidi:	Neil	Nedley, Izgubljena umetnost raz- mišljanja, Preporod, Beograd 2014., str. 344–346. 39 Neil Nedley, »10 Tips for Achieving Peak Mental	Performance«,	http://newstartclub.com/ resources/detail/tips-for-achieving-peakmental-performance (pristup: 27. svibnja 2015.). 40 Ellen	G.	White,	Um, karakter i osobnost. Smjer- nice za mentalno i duhovno zdravlje,	sv.	2,	ASI –	Advent,	Zagreb	–	Pula	2011.,	str.	11,	362. 41 Ibid.,	str.	357.	Ovdje	valja	napomenuti	da	fraza	»koje	ga	čini	ugodnim	Bogu«	nije	izrečena u meritornom kontekstu. Ona se okomljava na	ideju	da	Bogu	nije	stalo	do	zdravlja	ljudi. Raširen	običaj	u	19.	stoljeću,	da	se	smrt	djece koja nisu primila odgovarajuću zdravstvenu skrb	i	obrazovanje	pripisuje	Božjoj	providnosti,	White	naziva	»hulom«	i	kaže	da	umjesto toga	»Bog	želi	da	ovi	maleni	žive,	i	prime	ispravno	obrazovanje«	(E.	G.	White,	Christian Education,	str.	182). 42 Jean	R.	Zurcher,	»The	Christian	View	of	Man: I«,	Andrews University Seminary Studies, 3 (2/1964),	str.	156–168,	ovdje	str.	161. 43 U	dva	najpoznatija	Pavlova	poglavlja	o	borbi s	tijelom	(Rimljanima	7	i	8),	sarx	se	spominje četrnaest	puta,	a	soma	samo	jednom.	Razliku između	njih	Dunn	je	izvrsno	sažeo:	»Soma	i sarx isprepliću se u značenju u tome što se obje	mogu	odnositi	na	fizičko	tijelo,	čovjeka u	njegovim	fizičkim	odnosima.	(...)	Ali	dok je	soma	generalno	neutralan	koncept,	sarx	redovno ima negativne konotacije. (...)	Soma se može koristiti u negativnom smislu, ali se negativna konotacija uvijek daje pomoću kvalitativnog pridjeva ili fraze, (...) dok je sarx	redovno	negativan	sâm	po	sebi	bez	kvalitativne fraze. (...) Sarx sâm po sebi znači smrtno	tijelo,	tijelo	pod	dominacijom	slabosti i	pokvarljivosti;	(...)	tijelo	kojim	vlada	grijeh. Kada	Pavao	želi	izraziti	pejorativan	kontrast, koristi frazu kata sarka, a ne kata soma.« (James	D.	G.	Dunn,	»Romans	7,14–25	in	the Theology	of	Paul«,	Theologische Zeitschrift, rujan/listopad 1975., http://www.presenttruthmag.com/archive/XXXI/31–8.htm; pristup: 26.	svibnja	2015.)	Stoga	»[m]i	ne	izlazimo	iz svojih tijela (soma) pri uskrsnuću. Umjesto toga,	naša tijela svlače	sarx – svoju	podlož- nost smrti.« (Richard Beck, The Slavery of Death, Wipf and Stock Publishers, Eugene 2013.,	str.	10.) 44 Kod	Pavla, i »sarx i pneuma su transpersonalne	stvarnosti	(...)	koje	interveniraju	u	ljudskom	životu« (Gerd	Theissen,	»Sarx,	Soma, and	the	Transformative	Pneuma«,	u:	Michael Werker (ur.),	The Depth of the Human Per- son: A Multidisciplinary Approach,	Wm.	B. Eerdmans Publishing, Grand Rapids 2014., str. 166–185, ovdje str. 172).	Sarx je »agresivna	energija«,	a	pneuma	»Bog	(...)	energija ljubavi« (ibid.). Bez potonjeg, soma bi bila potpuno prepuštena hirovima pale prirode. Zato	adventistička	antropologija	nije	autonomna, nego heteronomna. No, dok kod većine kršćana to obično znači samo natprirodno djelovanje Svetoga	Duha, u adventizmu heteronomnost podrazumijeva i usklađivanje s »prirodnim zakonima«, odnosno »zakonima zdravlja«	koje je	uspostavio	Stvoritelj (vidi: E. G.	White,	Ministry of Healing, str. 227, 231). 45 Richard	Davidson,	Flame of Yahweh: Sexu- ality in the Old Testament,	Baker	Academic, Grand	Rapids	2007. 46 Činjenica da opisani odnos između muža i žene ima i simboličku (tipološku) primjenu ne umanjuje romantičnu i seksualnu prirodu osnovnog, doslovnog narativa. Naprotiv, »ljubavni odnos između muškarca i žene, opisan u Pjesmi, ima sam po sebi neovisno značenje	i	vrijednost	za	potvrditi	i	uzdići,	dok FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...490 bavnicom,	postajanje	»jednim	tijelom«,47	na	fizičkoj	i	mentalnoj	razini,	i	više od	toga	–	na	dijakronijskoj	razini.	Svaki	seks	koji	nije	doživotan	parcijalan je	i	fragmentiran.	Biblija	ne	odbacuje,	nego	posvećuje	seks,	a	isto	čini	i	s	tijelom.	Kada	čovjek	obnovi	prijateljstvo	i	povezanost	s	Bogom,	Zurcherovim riječima,	»Bog	mu	otvara	mogućnost	za	promjenu	smjera	njegove	egzistencije«.48	Konačni	je	cilj	tog	puta	sudjelovanje	u	eshatološkoj	obnovi	čovjeka	i Zemlje	–	sveobuhvatnoj	tjelesnoj	i	fizičkoj	obnovi	kao	završnom	ispunjenju Kristova	plana	otkupljenja.49	No,	iako	predstavlja	temelj	adventističke	nade, ova	eshatologija	nije	odsječena	od	sadašnjosti	–	svako	prosvjetljenje, izlječenje	i	oslobađanje	čovjeka,	ili	očišćenje	zemaljskog	okoliša,	predukus	je	i zalog očekivanog novog stvaranja te cilj sadašnjeg života i obrazovanja.50 Egzistencija	u	povezanosti	s	Bogom	i	u	skladu	s	prirodnim	zakonima	zdravlja –	ono	što	adventisti	vole	nazivati	»životom	u	punini«51	–	vodi	čovjeka	natrag k	Edenu,	u svakom aspektu njegova bića.	To	je	suština	adventističke	antropologije. Uzimajući u obzir ontološki zaokret u kulturnoj antropologiji,52 koji ju je znatno	približio	filozofiji	i	otvorio	nove,	svjetonazorske	prilaze	istraživanju ontoloških	pitanja,	moglo	bi	se	bez	oklijevanja	reći	da	adventizam	pruža	kulturu	koja	sa	svojim	holističko-fizikalističkim	pogledom	na tijelo i	dušu,	pa čak i	na	Boga i	nebeske	stvarnosti,53	predstavlja	područje	vrijedno	buduće filozofske	pažnje. Matija Kovačević Bodily Ontology of the Soul and Health Reform: Adventist Turn In Christian Anthropology Abstract Following the spread of Platonic anthropology, Christianity has started, already since the 2nd century A.D., to be dominated by dualism – a trend undisturbed by somewhat more holistic Thomism, and further strengthened by Cartesianism, which distanced Christian theology and soul even further away from the body. During the 1960s, theologians have become aware of the far more positive and inclusive attitude that the Bible has towards the body. Yet, a century before, the Adventist movement was born in conditionalism such as presented by Hobbes in Leviathan (XLIV). Man does not have a soul; he is a "living soul" – a body vivified by the "breath of life" (Gen 2:7). Without the body, there is no life, nor, consequentially, eternal hell. To this Adventists have also conjoined a philosophy of health reform in which the care of the body has a key role, and upon which depends man's intellectual and spiritual wellbeing. On this foundation, they have built a rich healthcare and educational practice. This physicalist version of Christian anthropology is a unique worldview contribution to philosophy of the body and a subject worthy of academic attention. Key words body,	soul,	ontological	anthropology,	Adventist	anthropology,	Genesis,	soma,	physicalism,	dualism, holism FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 139	God.	35	(2015)	Sv.	3	(483–491) M. Kovačević, Tjelesna ontologija duše i zdravstvena	reforma:	adventistički	...491 je istovremeno ovoj ljudskoj ljubavi pridan čak	i	veći	značaj	kada, idući	prema	vrhuncu Pjesme (8,6), tipološki ukazuje iznad sebe na	božanskog	Ljubavnika.	Posve	drukčije	od alegoričkog	pristupa	s	njegovim	maštovitim, izvanjskim i proizvoljno	nametnutim značenjem	stranim	jasnom	i	doslovnom	smislu	teksta,	Pjesma	i	sama	poziva	na	tipološki	pristup koji	ostaje	vjeran,	te	čak	i	produbljuje	doslovni	smisao	Pjesme,	prepoznajući	ono	što	sâm tekst	pokazuje	–	da	ljudska	ljubav	tipizira	božansku.	Time je ljudskoj seksualnoj ljubavi, koja	je	već	toliko	visoko	cijenjena	u	drugim dijelovima Pisma, ovdje odano najviše priznanje.«	(R.	Davidson,	Flame of Yahweh,	str. 632.) 47 Postanak	2,24.	Ovo	ne	pretpostavlja	gubitak individualnih	osoba,	kako	upozorava	i	White: »Bog	ne	želi	da	se	naša	individualnost	izgubi	u	drugome;	on	želi	da	posjedujemo	svoje vlastite karaktere« (The Health Reformer, 132 (8/1877), par. 19). Postajanje »jednim tijelom«	je	holističko	spajanje	i ispreplitanje dviju	osoba	u	jednu	skladnu	cjelinu,	a	ne	njihova	neutralizacija. 48 Jean	R.	Zurcher,	The Nature and Destiny of Man: Essay on the Problem of the Union of the Soul and the Body in Relation to the Chri- stian Views of Man, Philosophical Library, New	York	1969.,	str.	162. 49 Materijalna priroda konačne obnove nedvosmisleno je izražena	posljednjom	rečenicom Velikog sukoba: »Od najmanjeg atoma do najvećeg	svijeta,	sve	–	živo i	neživo,	u	svojoj nepomućenoj ljepoti i savršenoj radosti objavljuje	da	je	Bog	ljubav.«	(Ellen	G.	White, Veliki sukob: konačna pobjeda dobra,	Znaci vremena,	Zagreb	2013.,	str.	467.) 50 Vidi: Ellen G. White, Education, Pacific Press,	Mountain	View	1903.,	str.	15. 51 Prema	Isusovoj	izjavi	iz	Ivana	10,10.	Zdravstveni časopis	Vibrant Life izvodi svoje ime iz	iste	sintagme. 52 Vidi: Eduardo	Kohn, »What an	Ontological Anthropology Might Mean«, Fieldsights – Theorizing the Contemporary, Cultural An- thropology Online,	13.	siječnja	2014.,	http:// www.culanth.org/fieldsights/463-what-an-ontological-anthropology-might-mean (pristup: 28.	svibnja	2015.). 53 Adventistički fizikalizam se »proteže [i] na Boga	i	nebeske	prostore.	(...)	To	je,	izgleda, više od antropomorfizma ili misticizma devetnaestog stoljeća.	To je više	od	biblijskog literalizma. Stvarnost za adventizam uistinu jest fizička – tjelesna i prostorna – sve do Božjeg	prijestolja.«	(Julius	Nam,	»A	Material Church?«,	Spectrum, 6. srpnja 2008., http:// spectrummagazine.org/node/759;	pristup:	26. svibnja	2015.)	Ovakav	fizikalizam	bi	posebno	zanimljivo	i	izazovno	bilo	smjestiti	u	Descolin	»koordinatni	sustav«	ontologijâ.