Studije Pregledni	članak	UDK	165.62(045) doi:	10.21464/fi37310 Primljeno	11.	4.	2017. Marin Biondić Sveučilište	u	Rijeci,	Filozofski	fakultet,	Sveučilišna	avenija	4,	HR–51000	Rijeka marinbiondic@yahoo.com Pučka psihologija: znanstvene perspektive realizma, eliminativizma i instrumentalizma Sažetak U radu analiziram realistički, eliminativistički i instrumentalistički pristup prema mental- nom diskursu pučke psihologije. Temeljna ideja razmatranje je pučke psihologije kao teorije koja objašnjava i predviđa ponašanje. Ako je pučka psihologija teorija, onda se mora moći reducirati na ili inkorporirati u dobro učvršćene znanstvene fizikalne teorije, neuroznanost prvenstveno. Pitanje je, je li tako nešto barem principijelno moguće? Trebamo li očekivati znanstvenu redukciju entiteta pučke psihologije ili je realno za očekivati njenu eliminaciju iz znanstvenog objašnjenja i predviđanja ponašanja utoliko, ukoliko se ne može uspostaviti veza s fizikalnim znanostima? Ili pak, treba li pučku psihologiju tretirati kao apstraktnu teoriju koja je opravdana u upotrebi, ali nema znanstveno fizikalnih relacija između njenih entiteta i entiteta fizikalnih znanosti? Rad započinjem sa svakodnevnom zdravorazumskom upotrebom pučke psihologije u objašnjenju i predviđanju ponašanja, zatim ukratko izlažem realističku poziciju i njene poteškoće. U sljedećem dijelu iznosim eliminativističku poziciju i njezin doseg u raspravi te prelazim na obećavajuću poziciju instrumentalizma. U konačnici, zalažem se za transformaciju instrumentalističke pozicije u blaži oblik realizma na način da se uvede pojam razasute	uzročnosti. Ključne riječi pučka	psihologija,	realizam,	eliminativizam,	instrumentalizam,	propozicijski	stavovi,	raza- suta	uzročnost 1. Pučka psihologija u svakodnevnoj zdravorazumskoj upotrebi Svatko	od	nas,	s	relativno	razvijenim	kognitivnim	i	jezičnim	kompetencijama, svakodnevno	koristi	pučku	psihologiju	da	bi	objasnio	i	predvidio	ponašanje drugih	ljudi,	ali	i	svoje	vlastito	ponašanje.	Pogledajmo	primjer	iz	svakodne- vice.	Zašto	sam	se	zaustavio	na	semaforu	za	vrijeme	crvenog	svjetla?	Zato što	opravdano	vjerujem da	je	crveno,	vjerujem	da	bi	iz	drugog	pravca	mogao proći automobil,	ne želim izazvati sudar, strah	me je da ću platiti kaznu i FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...560 ozlijediti	sebe	i	druge,	želim	biti	odgovoran	sudionik	u	prometu	itd.	Zašto	se drugi	vozači	zaustavljaju	na	semaforu	za	vrijeme	crvenog	svjetla?	Kako	ćemo objasniti i	predvidjeti	ponašanje	drugih sudionika	u	prometu?	Oni također, vjeruju, žele i strahuju.	Neodgovoran i pijan vozač	nije vjerovao da će iz drugog	smjera	naići	automobil,	a	želio	je	što	prije	doći	na	odredište;	nije	ga bilo	strah	ičega	te	je	skrivio	udes.	Upotrijebili	smo	mentalni	diskurs	da	bismo objasnili i predvidjeli svakodnevne ljudske aktivnosti. Kako bismo uopće objašnjavali	i	predviđali	ljudsko	ponašanje	kada	se	ne	bismo	pozivali	na	vje- rovanja, želje, strahove, boli itd.?	Ovakav	mentalni	diskurs	koristimo	kako	u svakodnevnom,	tako	i	u	teorijsko-znanstvenom	objašnjavanju	i	predviđanju. Toliko	smo	uronjeni	u	mentalni	diskurs	da	ga	gotovo	nikada	ne	dovodimo	u pitanje.	Ta	neformalna	teorija	o	umu	tj.	mentalnim	stanjima	koja	su	unutarnji uzroci	ponašanja	naziva	se	pučka	psihologija. Međutim,	koji je	uistinu	njezin status?	Koji je	ontološki status	vjerovanja, želja, nadanja, strahovanja?	Postoje li	oni	na jednak	način	kao	što	postoje stolovi	i	stolice	ili	kao	što	postoje	atomi	i	subatomske	čestice?	Postoje	li	oni uopće?	Ne	možemo	vidjeti	golim	okom	vjerovanja	i	želje	kada	otvorimo	ljud- ski	mozak,	niti	postoje tehnološki razvijeni	uređaji	koji	nam	u tome	mogu pomoći.	Jesu	li	vjerovanja	i	želje	samo	teoretski	entiteti	koji	služe	za	objaš- njavanje	i	predviđanje?	Ako	jesu	teoretski	entiteti,	onda	su	oni	elementi	teo- rije,	a	svaka	teorija	može	se	testirati	i	na	koncu	prihvatiti	ili	odbaciti.	Postoje li entiteti	koje teorija	postulira	u stvarnosti ili smo	pretpostavili	postojanje nečega	čega	zapravo	nema? 2. Mentalni diskurs kao teoretski diskurs Stolove	vidimo	i	smatramo	da	postoje,	atome	ne	vidimo	i	smatramo	da	posto- je,	vjerovanja	i	želje	ne	vidimo	i	smatramo	da	postoje.	Ne	treba	nam	nešto	biti osjetilno	dostupno	da	bismo	opravdano	smatrali	da	to	postoji.	Zašto	vjerovati u	atome?	Zato	što	je	teorija	materije	koja	pretpostavlja	postojanje	atoma	naj- bolja	teorija	o	materijalnom	svijetu	koju	imamo.1	Tom	teorijom	dobro	objaš- njavamo ponašanje	materije (npr. avion se srušio zbog puknuća propelera koje	je	uzrokovano	zamorom	materijala,	tj.	slabljenjem	međuatomarnih	veza) i	dobro	predviđamo	(npr.	stvaramo	nove	sintetičke	materijale).	Objašnjenje	i predviđanje,	tj.	uspješnost	teorije,	jesu	dobri	razlozi	da	smatramo	teoriju	isti- nitom	i	da	entitete	koje	ona	pretpostavlja	smatramo	realnim	entitetima.2	Mo- žemo	li	i	pučku	psihologiju	smatrati	teorijom?	Prvo	i	očito,	mentalni	diskurs objašnjava i	predviđa	ponašanje.	Drugo,	kao	što i	prirodne	znanosti iznose uopćene	tvrdnje	tj.	zakone,	tako	i	pučka	psihologija	iznosi	uopćene,	zakonoli- ke	tvrdnje	poput,	npr.	»osobe	koje	imaju	mrki	izraz	lica	jesu	ljute«	ili	»osobe koje	osjećaju	bol	žele	da	ta	bol	prestane«	ili	»osoba	koja	želi	p	i	vjeruje	da	će je	q	dovesti	do	p,	činit	će	q3	Uopćavajuće	tvrdnje	koje	objašnjavaju	pojedi- načne	primjerke	jesu,	naravno,	karakteristike	znanstvenih	teorija. Kao	protuargument	teoretskom	shvaćanju	pučke	psihologije	može	se	navesti introspekcija,	tj. tvrdnja	da	imamo	direktan	uvid	u	vlastita	mentalna	stanja. Ali, ako	mi upotrebljavamo pojmovnu	mrežu pučke psihologije koju smo usvojili	u	ljudskoj	interakciji,	onda	introspekcija	ne	može	imati	neki	poseban status.	Tada istinitost introspekcije ovisi o istinitosti cijele pojmovne	mre- že,	tj.	cijele	teorije.	Ako	imamo	pogrešan	teoretski	okvir,	tada	i	promatranja u tom	okviru	mogu	biti pogrešna.	Npr. upotrebljavajući	Ptolemejev sustav možemo	senzorno	opravdati	da	Sunce	prelazi	preko	nebeskog	svoda,	ali ta je	opservacija	pogrešna	iako	vidimo	da	se	Sunce	kreće.	Pogrešan	je	cijeli	teo- FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...561 retski	okvir	i	opservacija	u	njemu.	Drugim	riječima,	i	introspektivno	iskustvo ono	je	što	se	dovodi	u	pitanje,	tako	da	ne	možemo	uzeti	kao	dokazano	ono	što tek	treba	dokazati.	Slično	vrijedi	i	za	stari	filozofski	problem	drugih	umova. Može	se	tvrditi	da	ne	deduciramo	mentalna	stanja	drugih	ljudi	iz	opažljivog ponašanja,	niti	da	do	tvrdnje	o	mentalnim	stanjima	drugih	dolazimo	induktiv- nom	analogijom	krenuvši	iz	vlastite	perspektive,	nego	je	ta	tvrdnja	naprosto eksplanatorna	hipoteza.4 Osim	tvrdnje	da	je	pučka	psihologija	teorija	valja	istaknuti	i	centralno	mjesto koje	u	pučkoj	psihologiji	imaju	propozicijski stavovi.5	Propozicijski	stavovi sastoje	se	od	određenih	propozicija	kojima	pridružujemo	određene	stavove, kao što su vjerovanja i želje. Jedna propozicija	može biti u kombinaciji s različitim	stavovima.	Uzmimo	npr.	propoziciju:	»Ljudi	su	smrtna	bića.«	Mo- žemo	vjerovati	da	su	ljudi	smrtna	bića;	željeti	da	ljudi	nisu	smrtna	bića;	stra- hovati	zbog	toga	što	su	ljudi	smrtna	bića;	nadati se	da	ljudi	ipak	nisu	smrtna bića.	Temeljna	je	karakteristika	propozicijskih	stavova	da	su	uvijek	o nečemu ili	su	usmjereni	na nešto,	tj.	uvijek	imaju	određeni	sadržaj.	Dakle,	mentalno je	uvijek	o	nečemu,	ne	može	biti	ni	o	čemu.	Nema	vjerovanja	i	želje	koje	je ni	o	čemu.	Ovo	svojstvo	poznato	je	kao	svojstvo	intencionalnosti.	Intencio- nalnost propozicijskih stavova često se navodi kao svojstvo koje razlikuje mentalno	od	fizičkog	jer	smatra	se	da	samo	mentalno	može	biti o nečemu. Međutim,	Churchland	(1981,	1999)6	smatra	da	ovo	nije	nikakav	misterij	ako pučku	psihologiju	promatramo	kao	teoriju.	To	je	samo	strukturalna	osobine teorije	koja je	zajednička raznim teorijama.	Npr.	pogledajmo	propozicijske stavove	i	strukturu	matematičke	fizike	(Churchland	1999,	64): Propozicijski stavovi Numerički stavovi ...	vjeruje	da	P ...	ima	dužinu	n ...	želi	da	P ...	ima	brzinu	n ...	strahuje	da	P ...	ima	temperaturu	n Dok	s	lijeve	strane	stoje	stavovi	u	odnosu	prema	propozicijama	(P),	s	desne strane	stoje	stavovi	u	odnosu	prema	brojevima	(n).	Dakle,	prema	Churchlan- du,	pučka	psihologija	tj.	propozicijski	stavovi,	dijeli	strukturu	ostalih	fizikal- nih	znanosti. 1 Vidi:	Berčić	(1995),	poglavlje	Realistički ar- gumenti da je istina dostižna i dostignuta	(str. 58–113). 2 Naravno,	kao i za svaku	znanstvenu teoriju, nema apsolutne sigurnosti. Koliko god to zvučalo nevjerojatno, logički je moguće da je sve to samo stvar pukog slučaja.	Ovakav argument	naziva	se	argument iz čuda znanosti ili	argument iz kozmičke koincidencije.	Vidi: Berčić	(1995,	58–70). 3 Za	listu	ovakvih	uopćenih	zakonolikih	tvrdnji vidi:	Churchland	(1999,	59–60). 4 Ovakvu	obranu	eliminativizma	od	argumenta iz	introspekcije	iznosi	Churchland	(1999,	47– 49)	i	(1981,	568–570).	Ovdje	sam	Churchlan- dovu	argumentaciju	iznio	u	obranu	teze	da	je pučka	psihologija	teorija.	Iz	toga	da	je	pučka psihologija teorija ne slijedi da ne	možemo imati	direktno	introspektivno	znanje	o	našim vlastitim	mentalnim stanjima, nego samo to da, ako se ispostavi da je teorija neistinita, onda je i introspekcija	koja se	odvija	u tom teoretskom	okviru	neistinita. 5 Termin	propozicijski stavovi	u	filozofiju	uvo- di	Bertrand	Russell. 6 Churchlandov rad »Eliminative Materialism and	The	Propositional	Attitudes«	(1981)	pre- veden	je	na	hrvatski	jezik	u	zborniku	Filozo- fija psihologije: zbornik tekstova (Miščević, Prijić	1993).	Osim	ovoga	rada,	posebno	valja istaknuti radove	na	hrvatskom jeziku s	pod- ručja filozofije	psihologije	Uvod u filozofiju psihologije (Miščević 1990) i Fizikalizam (Sesardić	1984). FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...562 Prema tome, čini se da imamo dobre razloge da bismo pučku psihologiju smatrali	teorijom.	Ako	je	pučka	psihologija	teorija,	kako	smo	je	i	kada	nauči- li?	Znanstvene teorije	moramo	eksplicitno	naučiti i	ovisno	od truda	kojega uložimo,	baratat	ćemo	s	teorijom	i	služiti	se	njome	u	praktične	svrhe.	Među- tim,	čini	se	da	svatko	tko	upotrebljava	jezik,	upotrebljava	i	pučku	psihologiju. Ljudi	naprosto	ne	sjede	u	učionicama	i	ne	čitaju	iz	knjiga,	kako	i	na	koji	način upotrebljavati	pučku	psihologiju.	Oni to	naprosto,	otprilike	u	vrijeme	kada dobro	usvoje	jezik,	znaju.	Ljudi	znaju	kako	upotrebljavati	mentalni	diskurs	u svrhu	objašnjavanja	i	predviđanja,	a	da	toga	ne	trebaju	biti	svjesni.	To	je	vrsta stečene	vještine.7	Kako	kroz	interakciju	s	drugim	ljudima	učimo	upotrebu	je- zika,	tako	učimo	i	upotrebu	mentalnog	diskursa.	Ne	trebamo	eksplicitno	znati strukturu	i	pravila	gramatike	i	pučke	psihologije	da	bismo	ih	upotrebljavali. Pitanje	je	zašto	proučavati	pučku	psihologiju?	Zašto	je	trebamo	podvrgnuti filozofijskoj	analizi?	Prvenstveno	zato	što	se	pučka	psihologija	čini	istinitom teorijom.	Ako	je	istinita,	onda	je	se	mora	moći	inkorporirati	ili	reducirati	na fizičke	znanosti,	tj.	potrebno	je	da	proto-znanost	učinimo	pravom	znanošću tako	da	odbacimo	loše	i	zadržimo	dobre	dijelove	teorije.	Međutim,	pitanje	je, je	li	takvo	nešto	moguće?8 Prva	opcija,	da	je	takav	program	ostvariv,	jest	realistička	opcija.	Prema	rea- lizmu	(Fodor	1987),	pučka	psihologija	je	u	svojoj	srži	istinita	teorija	i	enti- teti	koje	pretpostavlja	–	postoje.	Druga	opcija,	da	takvo	nešto	nije	moguće	i da	ne	može	ni	u	principu	biti izvedivo, jest	eliminativistička	opcija.	Prema eliminativizmu	(Churchland	1981,	1999)	pučka	psihologija	je	neistinita	teo- rija	i	entiteti	koje	pretpostavlja	ne	postoje.	Pučku	psihologiju	treba	odbaciti i	zamijeniti	drugom	teorijom.	Ovime	opcije	nisu	iscrpljene.	Treća	opcija	je instrumentalistička (Dennett	1987),	prema	kojoj je	pučka	psihologija samo korisno	sredstvo,	instrument	kojim	se	služimo	iako	ne	možemo	tvrditi	ništa	o njenoj	istinitosti. U	radu	ću	ukratko	izložiti	realističku	poziciju,	a	zatim	detaljno	analizirati	al- ternative	eliminativizma	i	instrumentalizma.	Pitanje	je,	mogu	li	ove	pozicije ugroziti	status	pučke	psihologije	ili	barem	natjerati	realiste	da	bolje	opravdaju status	pučke	psihologije? 3. Osnovne postavke realističkog pristupa pučkoj psihologiji Zašto pučka psihologija funkcionira?	Zašto dobro objašnjava i zašto često predviđa	ponašanje?	Realistički	odgovor	glasi: zato što je istinita.	Ono što je	potrebno	jest	da	tu	proto-teoriju	pretvorimo	u	pravu	teoriju	tako	što	ćemo utvrditi	da	entiteti	pučke	psihologije	–	vjerovanja,	želje,	propozicijski	stavo- vi	–	odgovaraju	na	neki	način	stvarima	u	mozgu.	Moraju	postojati	nekakvi neurološki	korelati	vjerovanja,	želja,	propozicijskih	stavova	itd.	Realističku poziciju	brani	Jerry	Fodor	(1987)	tvrdeći	da	se	um	sastoji	od	skupa	unutarnjih simbola	i	kompjutacijskih	procesa	nad	njima.	To	su	stvarna	unutarnja	stanja koja	imaju	uzročnu	moć.	Fodorova	pozicija	naziva	se	Reprezentacijska teo- rija uma, a	glasi: 1) Propozicijski	stavovi	»izvlače«	kompjutacijske	odnose	prema	unutarnjim reprezentacijama. 2) Mentalni procesi jesu uzročni procesi koji uključuju promjene između unutarnjih	reprezentacija.	(Clark	2001,	43) Dakle,	sadržaj	i	struktura,	stvarnih	uzročno	aktivnih	mentalnih	stanja	u	našem mozgu,	odgovaraju	sadržaju	i	strukturi	diskursa	pučke	psihologije.	To	funkcio- FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...563 nira	na	otprilike	ovakav	način:	ako	smo	predvidjeli	da	će	studenti	pristupiti polaganju	ispita	20.	1.	u	14.00;	i	oni	su	uistinu	pristupili	ispitu	u	naznačeno vrijeme;	na	temelju	toga	što	smo	im	pripisali želju	da	polože	ispit	i	vjerovanje da	je	ispit	20.	1.	u	14.00,	tada	predviđanje	funkcionira	zato	što	mozak	stude- nata	uistinu	sadrži	vjerovanje	»ispit	je	20.	1.	u	14.00«.	To	vjerovanje	uzro- kuje	daljnja	mentalna	stanja (npr.	»želim	dobiti	dobru	ocjenu«;	»nadam se da	ću	pročitati	svu	literaturu«)	i	radnje	(prikupljanje	i	čitanje	literature).	Me- đutim,	problem	s	realističkim	pristupom	je	da	ništa,	u	znanstvenom	smislu, ne	ukazuje	na	to	da	uistinu	postoje	entiteti	pučke	psihologije.	Kada	otvorimo ljudski	mozak	možemo	uočiti fiziološke i	bio-kemijske	procese,	neurone i neuronske	mreže,	sinapse,	neurotransmitere itd.,	ali	ne	možemo	nigdje	uo- čiti	vjerovanja	i	želje.	Pretpostavka	realista	da	unutarnja	stanja	našeg	mozga odgovaraju	pučko	psihološkom	diskursu	u	konačnici bi se	mogla	pokazati pogrešnom	pretpostavkom.	Nema	nigdje	strukture	koja	bi	odgovarala	propo- zicijskim	stavovima	ili	je,	barem	do	sada,	nismo	pronašli.	U	svakom	slučaju, ovaj	problem	otvara	prostor	eliminativizmu	i instrumentalizmu.	Što	ako	se pučka psihologija ne	može inkorporirati; ili reducirati; u dobro učvršćene znanstvene	teorije?	Može	li	se	pučka	psihologija	zamijeniti	nekom	drugom, boljom teorijom?	Trebamo li težiti zamjeni teorije	čak iako je	ne	možemo znanstveno	opravdati? Povijest	znanosti	svjedoči	nam	o	raznim	entitetima	za	koje	se	mislilo	da	stvar- no	postoje	i	koji	su	se	u	određenom	vremenskom	razdoblju	činili	nezamjenji- vima.	Međutim,	ispostavilo	se	da	entiteti,	kao	što	su	npr.	eter	i	flogiston,	nisu realni	entiteti	te	su	eliminirani	iz	znanstvenog	objašnjenja.	Hoće	li	se	na	toj listi	jednom	naći	i	entiteti	pučke	psihologije,	tj.	cjelokupni	mentalni	diskurs	sa svojim	uzročnim	moćima?9	Eliminativni	materijalisti	tvrde	upravo	to.	Pučku psihologiju	treba	eliminirati iz	znanstvenog	objašnjenja ljudskog	ponašanja i	zamijeniti	je	nekim	drugim	konceptom,	koji	će	uključivati	neurone,	neuro- transmitere,	sinapse	itd.	(Churchland	1981,	1999).	Pogledajmo	pobliže	razlo- ge	za	ovu	radikalnu	poziciju. 4. Eliminativizam Eliminativist Churchland (1981, 1999) smatra da se pučka psihologija ne može	reducirati	na	neku	drugu	teoriju,	nego	da	je	naprosto	treba	u	dogledno vrijeme eliminirati iz objašnjenja i predviđanja ponašanja. Iako neke stare pojmove	reduciramo	na	fizikalne	pojmove,	kao	npr.	»toplinu«	na	izrazito	brzo gibanje	molekula,	to	ne	možemo	učiniti	s	npr.	vjerovanjem.	Vjerovanje	treba eliminirati, a ne reducirati na neku fizikalnu teoriju.	Eliminacija entiteta u prirodnim	znanostima	nije	ništa	novo,	pogledajmo	jedan	poznati	primjer	koji se	koristi	u	raspravama	o	eliminaciji	teoretskih	entiteta: 7 Kao	što	određeni	broj	ljudi	upotrebljava	gra- matiku vlastitog jezika iako ih nikada nitko nije	naučio	eksplicitna	pravila.	Štoviše,	mogu biti	izuzetno	dobri	u	upotrebi,	a	ne	razumjeti eksplicitno	iznesena	pravila. 8 Ovo	pitanje,	kao	i	cjelokupna	rasprava	u	ovom radu,	formulirano	je	u	okviru	materijalističke, objektivne, znanstvene, perspektive trećeg lica.	Valja	napomenuti	da	neki	eminentni	filo- zofi	ne	dijele	ovu	početnu	pretpostavku.	Tako Nagel	(1986)	tvrdi	da	određeni	fenomeni,	kao što	su	mentalni	fenomeni,	ne	mogu	biti	objaš- njivi	objektivnim	znanstvenim	metodama,	tj. ne	mogu	se	ni	u	principu	reducirati	na	entitete suvremene	znanosti. 9 Ideja	zapravo	i	nije	nova.	U	prvoj	polovici	20. st.	psihoanalitičari	i	bihevioristi	eliminirali	su svjesna	mentalna stanja iz objašnjenja ljud- skog	ponašanja. FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...564 Eliminacija flogistona U	18.	stoljeću	proces	gorenja	bio	je	objašnjavan	teorijom	sagorijevanja	koja je sadržavala pretpostavljeni entitet flogiston.	Znanstvenici su vjerovali da svaka	goriva	tvar	sadrži	flogiston	i	da	se	on	oslobađa	za	vrijeme	procesa	go- renja.	Drvene	cjepanice	sadrže	flogiston,	dok	voda	ne	sadrži	flogiston.	Zato cjepanice	gore,	a	voda	ne	gori.	Teorija	je	zapravo	dobro	funkcionirala	zato	što je	mogla	objašnjavati	zašto	gorenje	traje	u	prisustvu	zraka	–	zato	što	određeni volumen	zraka	može	zaprimiti	određenu	količinu	flogistona.	Kada	zaustavi- mo	dotok	zraka, flogiston ispuni	određeni	volumen	zraka i	gorenje	presta- je.	Ovakvo	objašnjenje	gorenja	bilo	je	dobar	razlog	da	se	prihvati	postojanje neopservabilnog entiteta flogistona.	Ali, sa scene ga je eliminirao	Antoine Laurent	de	Lavoisier	sa	svojom	teorijom	kisika.	Lavoisier	je	tvrdio	da	je	go- renje	interakcija	između	kisika	i	gorive	tvari.	Dok	ima	kisika	traje	i	gorenje, kada	se	istroši	volumen	kisika	prestaje	gorenje.	Dakle,	dvije	teorije	su	bile	na sceni,	teorija	flogistona	i	Lavoisierova	teorija.	Presudila	je	činjenica	da	nakon sagorijevanja, tvar	koja	ostane	ima	veću	težinu	od	one	na	početku	gorenja. Kako	je	moguće	da	ako	se	iz	neke	tvari	nešto	oslobađa	da	ona	bude	na	kraju teža?	Nije	moguće.	Tvar	je	teža	zato	što	nešto	uzima	iz	okoline,	a	to	je	kisik. Lavoisierova	teorija	dobro	objašnjava	navedenu	činjenicu,	teorija	flogistona ne	objašnjava.	Dakle,	Lavoisierova	teorija	je	zamijenila	teoriju	flogistona,	na način	da	ju	je	eliminirala	iz	daljnje	uporabe.10 U	istom	tonu	započinje	Churchland	svoj	članak	»Eliminative	Materialism	and the	Propositional	Attitudes«	kojim	uvodi	ideju	eliminacije	pučke	psihologije: »...	naša	zdravo-razumska	koncepcija	psiholoških fenomena	čini radikalno	neistinitu teoriju, teoriju	fundamentalno	defektivnu	tako	da	će	principi	i	ontologija	te	teorije	eventualno	biti	zamije- njeni,	prije	nego	blago	reducirani,	s	kompletiranom	neuroznanošću.«	(Churchland	1981,	568) Vidjeli	smo	kako	je	teorija	flogistona,	unatoč	dobroj	objašnjavalačkoj	moći, eliminirana	kada	se	pojavila	alternativna	teorija,	objašnjavalački	bolja.	Nije samo	stvar	u	tome	da	je	Lavoisierova	teorija	bolja	teorija	nego	je	sama	teorija flogistona	imala	defektne	elemente	(ne	može	objasniti	povećanje	težine	tvari nakon	gorenja)	koje	su	je	dovodile	u	pitanje,	čak	i	da	nije	bilo	alternativne teorije.	Postoje	li	u	pučkoj	psihologiji	toliko	defektni	elementi	koji	mogu	do- vesti	do	njene	eliminacije?	Vidjeli	smo	u	prvom	poglavlju	da	su	njeni	glavni aduti	dobro	objašnjenje i	predviđanje,	međutim,	Churchland	(1981)	navodi ozbiljne	nedostatke	pučke	psihologije	koji,	prema	njemu,	prevladavaju	nad inicijalnim	prednostima	teorije. Prvo,	ona	je	eksplanatorno	ograničena.	Pučka	psihologija	ne	može	objasni- ti razne vrste ludila, prirodu i funkciju sna, sposobnost	memoriranja, spo- sobnosti	učenja	koje	nisu	vezane	uz	jezik,	nesvjesne	motoričke	sposobnosti, perceptivne iluzije itd.	Ona funkcionira dok je upotrebljavamo u rutinskoj svakodnevnoj	domeni,	međutim	čim	se	odmaknemo	od	svakodnevnih	uobi- čajenosti	pučka	psihologija	»ostaje	bez	teksta«.	Kako	npr.	objasniti	ponašanje osobe	s	oštećenim	mozgom	u	terminima	propozicijskih	stavova?	Tako	je	npr. ponašanje	osobe	koja	dobije	epileptični	napad	neobjašnjivo	u	terminima	puč- ke	psihologije. Drugo,	pučka	psihologija	stagnira	ili	degenerira.	Za	očekivati	je	da	se	uspješ- ne	teorije	nadograđuju	i	mijenjaju	neke	elemente	tako	da	mogu	objašnjavati sve	više	fenomena,	a	čini	se	da	pučka	psihologija	ide	u	obrnutom	smjeru.	Ona je	kroz	ljudsku	povijest	više-manje	uvijek	ista,	jedino	se	njeno	područje	pri- mjene	suzilo.	Više	ne	objašnjavamo	ponašanje	prirode	smatrajući	da	su	more i	vjetar	ljuti	na	nas	i	da	žele da	im	prinesemo	žrtvu.	Imamo	meteorologiju,	sa- FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...565 telitima	pratimo	kretanja	uragana	i	sklonimo	se	pred	neposrednom	opasnošću. Ne	trebamo	ubijati	životinje	i	ljude	kako	bi	se	more	i	vjetar	udobrovoljili.11 Treće,	vjerojatno	najvažnije,	pučka	psihologija	nije	u transteoretskoj	kohe- renciji s	drugim	znanostima.	Ona je	otok sam	za sebe.	Sadržaj, struktura i termini	pučke	psihologije	jednostavno	se	ne	uklapaju	u	druge	dobro	utvrđene znanstvene	teorije.	Npr.	u	teoriju	prirodne	selekcije	adekvatno	se	uklapa	teo- rija	kretanja	kontinenata	tako	da	nam	je	jasnija	distribucija	vrsta	kroz	povijest, zatim	suvremena	genetika	objašnjava	kako	su	se	te	vrste	uspijevale	održati prenošenjem	gena,	a	zatim	biokemija	objašnjava	temelje	genetike	itd.12	Tako funkcioniraju	uspješne	znanstvene	teorije,	a	čini	se	da	tu	nema	mjesta	pučkoj psihologiji.	Slika	svijeta	i	čovjeka	koju	gradi	znanost,	iako	daleko	od	svoje potpunosti,	ima	koherentnu	cjelovitost.	Na	koji	način	tome	doprinosi	pučka psihologija?	Ako	znanstvene	teorije	gledamo	kao	mozaik	kojim	gradimo	sli- ku	čovjeka	i	svijeta,	čini	se	da	pučko-psihološki	diskurs	ne	možemo	ugraditi u	tu	sliku.	Prema	Churchlandu	(1981)	nema	i	neće	biti	transteoretske	koheren- cije	između	razvijene	neuroznanosti	i	pučke	psihologije,	kao	što	ne	može	biti koherencije	između	alkemije	i	suvremene	kemije	(str.	572). Jesu	li	eksplanatorna	ograničenja,	stagnacija	i	degeneracija	te	transteoretska nekoherentnost, koje navodi Churchland (1981), karakteristike koje mogu eventualno	eliminirati	pučku	psihologiju?	Valja	imati	na	umu	da	se	ipak	radi o	proto-teoriji	čiji	se	glavni	elementi	mogu	transferirati	u	pravu,	znanstvenu teoriju.	Tako	suvremene	psihološke	znanosti	barataju	upravo	s	temeljnim	ele- mentima	pučke	psihologije	i	manipuliraju	s	njima	na	način	da	s	njima	objaš- njavaju	širi	aspekt ljudskog	ponašanja,	da	tvrde	nešto	novo	o	njima	i	da	ih povezuju	s	drugim	razvijenim	znanostima.	Npr.	zašto	je	osoba	x	depresivna? Jedan	od	razloga	–	ili	jedini	razlog	–	može	biti	da	pogrešno	procjenjuje	kva- litetu	svog	života,	svoje	sposobnosti	i	svoju	vrijednost.	Ona	pogrešno vjeruje da	joj	je	život	ispod	očekivane	zadovoljavajuće	razine,	pogrešno	vjeruje	da nije	dovoljno	sposobna	i	pogrešno	vjeruje	da	je	bezvrijedna	ili	manje	vrijedna od	drugih.	Želi	stvari	koje	ne	bi	trebala	željeti	i	boji	se	stvari	kojih	se	ne	bi trebala	bojati.	Psiho-terapeut	treba	u	osobi	x	osvijestiti	ta	pogrešna	vjerovanja kako	bi	se	formirala	nova,	točnija	vjerovanja,	koja	će	biti	u	većem	skladu	sa stvarnošću	i	u	konačnici	rezultirati	izlječenjem	od	depresije.	Tvrdi	se	da	vje- rovanja mogu	biti	pogrešna,	svjesna,	nesvjesna,	osviještena	itd.,	a	to	su	spo- znaje	znanstvene	psihologije.	Dakle,	suvremena	psihologija	kojoj	je	u	temelju pučko-psihološki	diskurs	širi	područje	objašnjenja	i	djelovanja	u	odnosu	na izvorni	doseg	pučke	psihologije,	a	moguće	ju	je	i	transteoretski	povezati	(npr. s	teorijom	evolucije).13 Međutim,	ovakva	argumentacija	je	krajnje	problematična,	zato	što	i	dalje	po- stoji	veliki	broj	fenomena	na	koje	ne	možemo	primijeniti	pučko-psihološki diskurs.	Iako	se	čini	da	se	blaži	oblici	depresije	mogu	objasniti	i	liječiti	razgo- vorom	sa	psiho-terapeutom	u	terminima	vjerovanja	i	želja,	nije	jasno	kako	bi to	trebalo	funkcionirati	u	težim	slučajevima.	Shizofrenija	se	ne	može	liječiti ispravljanjem	pogrešnih	vjerovanja,	nego	je	potrebna	medikamentna	proce- dura.	Epilepsiji	se	ne	može	uopće	pristupati	u	terminima	vjerovanja	i	želja. Potrebna	je	neurološka,	bio-kemijska	ili	kirurška	intervencija.	Kada	znanstve- 10 Vidi:	Ravenscroft	(2005,	66–67). 11 Podrobnije	o	problemu	pripisivanja	mentalnih stanja	biološkim	fenomenima	vidi	u	poglavlju Instrumentalizam. 12 Primjer	s	Darwinovom	teorijom	prirodne	se- lekcije	iznosi	Ravenscroft	(2005,	70). 13 Vidi:	Ravenscroft	(2005,	68–71). FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...566 ne	teorije	primjenjujemo	na	područje	njihovog	djelokruga,	onda	bi	one,	ba- rem	u	principu,	trebale	uvijek	funkcionirati	u	tom	području.	Pučko-psihološki diskurs	suvremene	psihologije	naprosto	se	ne	može	primijeniti	na	određeni broj	mentalnih	fenomena	te	ustupa	mjesto	neurološkoj	znanosti.14 Eliminativistička je	strategija	da	se	pažnja	usmjeri	upravo	na	ona	područja ljudskih	aktivnosti	koje	pučka	psihologija	ne	može	objasniti,	tj.	naglašava	se njena	djelomična,	ograničena i površna	uspješnost.	Djelomična	uspješnost, prema	eliminativistima,	ne	može	biti	dovoljan	razlog	da	bi	se	zaključivalo	na istinitost	teorije	pučke	psihologije:15 »...	ona	nema	specijalna	svojstva	koja	je	čine	empirijski	neranjivom,	nema	jedinstvenu	funk- ciju	koja	je	čini	nezamjenjivom,	nema	specijalni	status	bilo	koje	vrste	(...).	Propozicijski	sta- vovi	pučke	psihologije	ne	konstituiraju	neprobojnu	barijeru	naprednom	toku	neuroznanosti.« (Churchland	1981,	576,	579) Dakle,	s	jedne	strane,	pučka	psihologija	izuzetno	je	uspješna	u	onim	domenama ljudskog	ponašanja	na	koje	je	možemo	primijeniti,	s	druge	strane,	pučka	psi- hologija	ne	može	se	primijeniti	na	kompleksnija	područja	ljudskih	aktivnosti	i mentalnih	fenomena	te	ne	vidimo	moguću	redukciju	entiteta	pučke	psihologije na	razvijene	neuroznanosti.	Dok	realisti	inzistiraju	na	pozitivnim	karakteristi- kama	teorije	i	izvlače	realistički	zaključak	o	stvarnom	postojanju	entiteta	puč- ke	psihologije,	eliminativisti	inzistiraju	na	negativnim	karakteristikama	teorije i	izvlače	eliminativistički	zaključak,	pri	čemu	Churchland	(1999)	ipak	pristupa s	dozom	opreza	te	tvrdi	da	nije	nužno	da	se	cjelokupna	teorija	eliminira,	nego je	moguće	da	se	određeni	dijelovi	teorije	eliminiraju,	a	određeni	reduciraju	na neuroznanost,	što	je	u	konačnici	empirijska	stvar	(str.	49).16 Međutim,	unatoč	optimističnom	Churchlandovom	predviđanju	razvoja	neu- roznanosti	koja	će	eliminirati	glavninu	pučko-psihološkog	diskursa,	čini	se da pučko-psihološki diskurs i dalje ostaje imun na eliminaciju. Iako je od Churchlandova	predviđanja	eliminacije	proteklo	četrdesetak	godina,	a	neuro- loška	znanost	doživjela	značajnu	ekspanziju,	pučko-psihološki	diskurs	i	dalje je	ukorijenjen,	kako	u	svakodnevnim,	tako	i	u	znanstveno-psihološkim	objaš- njenjima.	Naprosto,	čini	se	da	razvoj	fizikalnih	znanosti	za	sobom	ne	povlači ujedno	i	eliminaciju	entiteta	pučke	psihologije. Nadalje,	valja	uočiti	da	realisti	i	eliminativisti	dijele	zajedničku	pretpostavku, a to je	da	status	pučke	psihologije	ovisi	o internalnom	moždanom	sustavu. Naravno,	realisti	smatraju	da	je	u	svojoj	srži	pučka	psihologija	istiniti	opis	in- ternalnog	sustava,	dok	eliminativisti	smatraju	da	je	ona	u	svojoj	srži	pogrešan opis	rada	internalnog	sustava.	Ova	pretpostavka,	o	opisu	internalnog	možda- nog	sustava,	nije	nužna	kako	bismo	odredili	status	pučke	psihologije. Većina	ljudi	ne	zna	gotovo	ništa	o	neurologiji,	ali	gotovo	svi	znaju	kako	ko- ristiti	pučku	psihologiju	u	svakodnevnom	objašnjenju	i	predviđanju.	Ona	je izuzetno	koristan	alat,	čak	iako	je	u	svojoj	osnovi	pogrešna.	Korisna	je,	prak- tična	i	dostupna	bez	obzira	je	li	istinita	ili	nije.	Čini	se	da	i	nije	toliko	važno odgovaraju li	entiteti	pučke	psihologije internalnoj	moždanoj	strukturi,	ako nam	je	u	velikoj	mjeri	korisna.	Na	temelju	tih	karakteristika	Dennett	(1987) formira instrumentalistički	pristup	pučkoj	psihologiji,	kojega	možemo	pro- matrati	kao	alternativu	realizmu	i	eliminativizmu. 5. Instrumentalizam Dennettov instrumentalizam (1987) pučku psihologiju tretira kao apstrakt- nu	teoriju,	alat	za	predviđanje	i	objašnjavanje	koji	ne	smijemo	zamijeniti	s FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...567 opisom	internalnog	moždanog	sustava.	Ne	trebamo	se	upuštati	u	potragu	za neurološkim	korelatima entiteta pučke psihologije, ne samo zato što takve korelate	nećemo	pronaći	nego	i	zato	što	je	pučka	psihologija	samo	određe- ni	pristup	koji zauzimamo	prema	objektima	čije	ponašanje	objašnjavamo i predviđamo.	To	nije	opisivanje	unutarnjih	mentalnih	stanja	s	uzročnom	moći, nego	pripisivanje	mentalnih	stanja: »Nije	tako	da	mi	pripisujemo	vjerovanja	i	želje	samo	stvarima	u	kojima	nalazimo	internalne	re- prezentacije,	nego	kada	otkrijemo	neki	objekt	za	kojega	intencionalna	strategija	radi,	mi	nasto- jimo	interpretirati	neke	od	njegovih	unutarnjih	stanja	ili	procesa	kao	internalnu	reprezentaciju.« (Dennett	1987,	32) Dennettov	instrumentalizam	slaže	se	s	Churchlandovim	eliminativizmom	u tome	što	smatra	da	nema	redukcije	entiteta	pučke	psihologije	na	neurološke korelate,	ali	razlikuje	se	u	tome	što	se	ne	zalaže	za	eliminaciju. Zanimljiva	je	Dennettova	(1987)	usporedba	pučke	psihologije	s	pučkom	fizi- kom.	Pučka	fizika	sadrži	neke	zakonitosti	koje	se	kasnije	mogu	reducirati	na znanstvenu	fiziku.	Npr.	naučili	smo	da	magneti	privlače	željezo,	ali	ne	treba- mo	znati	–	i	najčešće	niti	ne	znamo	–	zašto	je	tomu	tako.	Ne	znamo	kakva je internalna mikrofizička struktura materijala koja omogućuje navedeno svojstvo.	Znanstvena	fizika	objašnjava	zašto	magneti	privlače	željezo	opisu- jući	mikrofizičku	strukturu	materijala,	tj.	ona	nam	objašnjava	ono	što	na	neki način	znamo.17	Pučku	psihologiju	i	pučku	fiziku	znamo	upotrebljavati	i	bez eventualne	redukcije	na	znanstvenu	teoriju,	ali	razlika	je	u	tome	što	se	pučka fizika	može	reducirati	na	znanstvenu	fizikalnu	teoriju,	dok	s	pučkom	psiholo- gijom	to	nije	slučaj.	Nema	teoretskih	veza	između	entiteta	pučke	psihologije i entiteta	dobro	utvrđenih fizikalnih	znanosti,	kao što tvrdi	Churchland.	Za razliku	od	Churchlanda,	kao	što	je	već	rečeno,	Dennettu	ovo	nije	razlog	za eliminaciju	upravo	zato	što	smatra	pučku	psihologiju	racionalnom	metodom interpretacije	i	predviđanja,	koja	je	idealizirana	i	apstraktna,	a	»koja	se	razvila zato	što	funkcionira	i	funkcionira	zato	što	smo	je	razvili«	(Dennett	1987,	48). 14 Teorija	atoma	uvijek	funkcionira,	bez	obzira na kompleksnost područja. Npr. funkcioni- ranje ljudskog tijela, nuklearni procesi, pro- izvodnja	sintetičkih	materijala itd.	Objašnja- vamo, predviđamo, stvaramo i proizvodimo stvari koristeći teoriju atoma bez obzira na kompleksnost	toga	s	čime	se	bavimo. 15 Vidi:	Miščević,	Smokrović	(1989,	25–34). 16 Pitanje	je,	je	li	eliminativizam	samopobijaju- ća	pozicija?	Ako	eliminativisti	vjeruju da je pučka psihologija pogrešna teorija i ako je žele eliminirati, nije li sama ideja eliminati- vizma inkoherentna?	Ako	su	eliminativistič- ki iskazi istiniti i nema entiteta o kojima se govori,	čini	se	da ti iskazi	nemaju	značenje. Npr. ako je iskaz »vjerujem da ne postoje vjerovanja«	istinit,	onda	on	ne	može	biti	isti- nit.	Međutim,	čini	se	da	ovaj	prigovor	uzima kao	dokazano	ono što tek treba	dokazati, tj. pretpostavlja teoriju značenja iskaza koja je utemeljena	na	pučkoj	psihologiji,	a	to	je	upra- vo	ono	što	je	u	pitanju.	Dakle,	ako	je	elimi- nativizam	istinit,	značenje	iskaza	mora	imati neki	drugi	izvor.	Churchland	(1999)	odgovor potkrepljuje	analogijom	s	vital spiritom iz	17. st., za kojega se formulirao sličan prigovor: »Anti-vitalist tvrdi da ne postoji tako nešto kao	što	je	životni	duh.	Ali	ova	je	tvrdnja	in- koherentna.	Ako	je	tvrdnja	istinita,	tada	onaj koji	to	tvrdi	nema	životni	duh	i,	prema	tome, mora	biti	mrtav.	Ali	ako	on	je	mrtav,	tada	je njegova tvrdnja samo	besmisleni	niz znako- va,	lišen	značenja	i	istine.	Očito,	pretpostavka da	je	antivitalizam	istinit	povlači	za	sobom	to da	ne	može	biti	istinit.«	(str.	48)	Budući	da	je očito	da	ovaj	prigovor	nije	plauzibilan,	onda nije	plauzibilan	ni	prigovor	o	inkoherentnosti eliminativizma. 17 Jednako	vrijedi	i	za	redukciju	kemije	na	fizi- ku.	Teorija	valencije	je	dobro	funkcionirala	i prije	fizikalnog	mikrofizičkog	objašnjenja,	tj. kemičari	su	upotrebljavali teoriju	valencije i prije nego što su fizičari otkrili	mikrostruk- turu	elemenata.	Ovakvu	redukciju	smatramo uspjehom	u	znanosti	i	tome	težimo	i	s	ostalim znanostima	(Dennett	1987,	7,	45). FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...568 Entiteti	pučke	psihologije,	prema	instrumentalističkom	shvaćanju,	jesu	pret- postavljeni	teoretski	entiteti,	ali	ne	na	isti	način	kao	što	su	atomi	pretpostav- ljeni	teoretski	entiteti.	Razlika	potječe	od	Hansa	Reichenbacha	(1938.)	koji je	teoretske	termine	dijelio	u	dvije	skupine:	illata i abstracta.	Illata	jesu	oni teoretski entiteti za koje pretpostavljamo da postoje u stvarnosti da bismo objasnili	određene	fenomene,	dok	su	abstracta	oni	teoretski	entiteti	koje	smo logički	konstruirali	da	bi	nam	koristili	na	određeni	način.	Tako	atomi	spadaju u	prvu	grupu	– illata,	a	u	drugoj	su	grupi	npr.	meridijani	i	paralele.	Oni	su abstracta tj.	logički	konstrukti.18 Tako,	u	strogom	ontološkom	smislu,	ne	postoje	meridijani	i	paralele	na	ze- maljskoj kugli, nego smo ih	mi iz određenog interesa izmislili.	To što oni objektivno	ne	postoje	nije	razlog	da	ih	eliminiramo	iako	ih	ne	možemo	redu- cirati	na	neke	bazične	fizikalne	entitete.	Meridijani	i	paralele	jesu	svrhovito- pretpostavljeni	entiteti	koji	služe	boljem	snalaženju	u	prostoru	i	ne	treba	nam korelacija	s	nekim	fizikalnim	objektivno-postojećim	entitetima	da	bismo	ih uspješno	koristili.	Upravo	je	to	slučaj	i	s	entitetima	pučke	psihologije.	Entiteti pučke	psihologije,	kao	što	su	vjerovanja	i	želje,	prema	Dennettu,	nisu	ništa drugo	nego	abstracta,	odnosno	naše	logičke	konstrukcije	implementirane	u stvarnost. Doseg pučke psihologije i status vjerovatelja Dakle,	Dennett	(1987,	52–53)	tretira	pučku	psihologiju	kao: a) idealiziranu	teoriju	koja	određuje	što	određeni	sustav	treba	vjerovati	i	že- ljeti	da	bismo	objasnili	i	predvidjeli	njegovo	ponašanje; b) apstraktnu	teoriju	koja	nije	opis	unutarnjih	stanja	s	uzročnom	moći	odre- đenog	sustava; c) instrumentalističku	teoriju	prema	kojoj	njeni	entiteti	postoje	kao	logičke konstrukcije. To	nije	teorija	koja	je	rezervirana	za	objašnjenje	i	predviđanje	ljudskog	pona- šanja,	nego	za	bilo	koji	fizički	sustav	kojemu	odlučimo	pripisati	vjerovanja	i želje	da	bismo	objasnili	i	predvidjeli	njegovo	ponašanje.	Upravo	zato,	Dennett je	naziva	teorijom intencionalnih sustava.	Kakva	je	internalna	realizacija	po- jedinog	sustava,	u	kontekstu	pripisivanja	vjerovanja	i	želja,	uopće	nije	važno. Kao	u	slučaju	logičkog	biheviorizma	koji	ono	što	je	unutar	naših	glava	tretira kao	crnu	kutiju,	tako	i	Dennettu,	u	smislu	određenja	statusa	pučke	psiholo- gije,	nije	važna	internalna	konstrukcija	sustava;	ona	je	crna	kutija,	tj.	pučka psihologija	neka	je	vrsta	»holističkog	logičkog	biheviorizma«	(Dennett	1987, 58).	Tako	shvaćena	teorija	služi	nam	za	objašnjenja	i	predviđanja	djelovanja bilo	kojega	sustava	kojega	odlučimo	tretirati	kao	intencionalni	sustav.	Dak- le,	mi	zapravo	pristupamo	određenim	objektima	na	način	da	im	pripisujemo vjerovanja,	želje	i	racionalnost	te	iz	toga	izvodimo	objašnjenja	i	predviđanja. Prema	Dennettu,	tri	su	načina	na	koji	možemo	pristupati	objektima	da	bismo objasnili	i	predvidjeli	njihovo	djelovanje	ili	ponašanje	(1987,	16–19): a) fizički	pristup	–	prema	kojemu	trebamo	znati	mikrofizičku	strukturu	objek- ta	i	fizikalne	zakonitosti	koje	vladaju b) dizajn	pristup	–	prema	kojemu	trebamo	pretpostaviti	za	što	je	objekt	di- zajniran; c) intencionalni	pristup	–	prema	kojemu	objektu	pripisujemo	vjerovanje,	že- lje	i	racionalnost. FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...569 O	našim	praktičnim	interesima	i	o	tome	koliko	poznajemo	internalnu	struk- turu	sustava	ovisi	kojem	sustavu	ćemo	pristupiti	na	koji	način.	U	principu, svim sustavima	možemo pristupati na intencionalni način, ali ne	možemo svim	sustavima	pristupati	fizičkim	ili	dizajn	pristupom.	Pogledajmo	zašto	je tomu	tako. Uzmimo	za	primjer	jedan	relativno	složen	fizički	sustav	–	automobil	s	mo- torom	na	unutarnje	sagorijevanje.	Kojim	pristupom	možemo	objasniti	i	pred- vidjeti ponašanje automobila? Ovisi o tome koliko poznajemo internalnu strukturu	i	što	nam	je	u	praktičnom	interesu.	Određeni	broj	ljudi	zna	izuzetno malo	o internalnoj strukturi automobila, a pogotovo	o internalnoj strukturi motora s unutarnjim sagorijevanjem. Unatoč tomu, znaju kako upravlja- ti automobilom zato što imaju dovoljno dobre pretpostavke o tome za što je automobil	dizajniran.	Međutim,	ukoliko se	pojavi	problem	u internalnoj strukturi,	npr.	neispravna	mješavina	goriva	i	kisika	za	sagorijevanje,	utoliko automobil	neće	ispravno	funkcionirati.	Objašnjenje	nefunkcionalnosti	kretat će	se	u	srazmjeru	s	našim	poznavanjem	internalne	strukture.	Ako	ne	znamo baš	ništa o	motorima s unutarnjim sagorijevanjem,	upotrijebit ćemo inten- cionalni pristup »automobil	ne želi upaliti jer	mu je hladno«, ili, u obliku propozicijskog	stava,	»vjeruje da	mu	je	hladno«.	Inženjer	koji	je	konstruirao motor	može se složiti s navedenom intencionalnom tvrdnjom, ali će svoje objašnjenje	dati	pomoću	fizičkog	pristupa:	»Motor	ne	pali	zato	što	je	omjer gorive	smjese	benzina	i	zraka	neispravan«.	Još	preciznije:	»Preveliki	je	udio molekula	kisika	u	gorivoj	smjesi,	što	je	uzrokovano	puknućem	bloka	motora, što	je	uzrokovano	zamorom	materijala,	tj.	slabljenjem	atomarnih	veza	u	mate- rijalu.«	Fizički	pristup	bolji	je	pristup,	u	smislu	da	njegova	objašnjenja	ne	tra- že	daljnja	objašnjenja.	Kada	se	jednom	spustimo	na	atomarnu	razinu	i	damo objašnjenje	na	toj	osnovnoj	razini,	čini	se	da	je	naša	znatiželja	zadovoljena. Tako	je	Pierre	Laplace,	svojom	doktrinom	sveopćeg	determinizma,	smatrao da	fizički	pristup,	u	principu,	može	objasniti	univerzum: »Jedna	inteligencija,	koja	bi	u	danom	trenutku	poznavala	sve	sile	koje	djeluju	u	prirodi,	kao	i uzajamni	položaj	svih	bića	od	kojih	se	priroda	sastoji,	mogla	bi,	ako	bi	bila	dovoljno	obimna	da sve	ove	podatke	podvrgne	analizi,	obuhvatiti	u	jednoj	jedinoj	formuli	i	kretanja	najvećih	nebe- skih	tijela	i	kretanja	najlakšeg	atoma;	ništa	za	nju	ne	bi	bilo	neizvjesno;	i	budućnost	i	prošlost bile	bi	pred	njenim	očima	otvorene.«19 Međutim,	mi	nismo	ta	»jedna	inteligencija«	na	koju	Laplace	misli i	znamo jako	malo	o	izuzetno	kompleksnim	sustavima.	Postoje	toliko	kompleksni	su- stavi	–	daleko	kompleksniji	od	automobila	i	motora	s	unutarnjim	sagorijeva- njem	–	čiji	rad	mi	ne	možemo	objasniti	fizičkim	pristupom.	Ako	o	internalnoj strukturi	nekog	kompleksnog	sustava	znamo	malo	ili	ništa,	onda	fizički	pri- stup	objašnjenja	i	predviđanja	otpada.	Za	takve	sustave	preostaju	nam	dizajn pristup	i	intencionalni	pristup. Dizajn	pristup	koristimo	kada	objašnjavamo	i	predviđamo	ponašanje	relativ- no	kompliciranih	artefakata	koje	svakodnevno	koristimo.	Osim	automobila, to	radimo	i	s	računalima,	mikrovalnim	pećnicama,	mobilnim	uređajima,	sate- litskim	navigacijskim	uređajima	itd.	Često	ne	poznamo	njihovu	mikrofizičku strukturu	i	temeljne	principe	rada,	ali	na	temelju	dizajna	uspješno	koristimo takve	uređaje, tj. predviđamo	kako će	oni djelovati.	Artefakte je dizajni- 18 Vidi:	Dennett	(1987,	53). 19 Vidi:	Enciklopedija leksikografskog zavoda, sv.	4,	1964,	518.	Kao	primjer	za fizički	pri- stup	i	Dennett	navodi	Laplacea	(1987,	16). FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...570 rao	čovjek	za	određene	svrhe,	a tko je	dizajnirao	biološke sustave i ljude? Dennettov (1987) odgovor je, naravno, evolucionistički. Biološki sustavi jesu	dizajnirani	u	evolucijskom	smislu, tj.	oni	su	produkti	koji su	proizašli iz	prirodnog	odabira	određenih	svojstava	kroz	dugi	niz	godina	i	generacija. Objašnjavat	ćemo i	predviđati	ponašanje takvog	biološkog	sustava tako	da pretpostavimo	za	što	je	on,	u	evolucijskom	smislu,	dizajniran.	Npr.	u	odre- đenom	životnom	okolišu,	morski	puž	ima	oklop	koji	je	evolucijski	dizajniran (prirodnim	odabirom)	da	bi	se	obranio	od	napada	morskoga	raka.	Drugim	rije- čima,	oklop	je	dizajniran	da	bi	izdržao	pritisak	rakovih	kliješta,	a	nije	nužno da	objašnjenje	damo	u	biološko-kemijsko-fizikalnim	mehanizmima	stvaranja oklopa,	dovoljno	je	pozivanje	na	dizajn.	Međutim,	relativno	je	lako	dokučiti dizajn	puževa	oklopa,	ali	za	što	su	dizajnirani	izuzetno	kompleksni	biološki sustavi,	poput	ljudi?	U	nekim	slučajevima,	ne	samo	da	ne	možemo	koristi- ti fizički	pristup	nego	ne	možemo	koristiti	ni	dizajn	pristup	za	objašnjenja i	predviđanja.	Dizajn	može	biti izuzetno	kompliciran	ili	nama	u	potpunosti nepoznat.	U	tom	slučaju,	ono	što	nam	preostaje	je	intencionalni	pristup.	Pre- ma	Dennettu,	ono	što	u	tim	slučajevima	radimo	je	to	da	pripisujemo	sustavu skup vjerovanja, želja i racionalnost i tako dobijemo željeno objašnjenje i predviđanje.	Ljudi	su	upravo	takvi	biološki	sustavi	za	koje	je	primjeren	inten- cionalni	pristup.20 Međutim,	ključno	u	Dennettovom	instrumentalizmu	nije	samo	to	da	mi	ko- ristimo	intencionalni	pristup	tamo	gdje	ne	možemo	koristiti	fizički	ili	dizajn pristup	nego i to da	mi, u principu,	možemo	koristiti intencionalni pristup prema	bilo	kojem	sustavu.	I	ono	što	se	na	prvi	pogled,	ako	prihvaćamo	pret- postavku	o korelaciji propozicijskih stavova s unutarnjim stanjima	mozga, može	činiti	čudnim,	intencionalni	pristup	uvijek	funkcionira.	Dakle,	u	slučaju izuzetno	kompleksnih fizičkih sustava jedini	pristup	koji nam	daje željeno objašnjenje	i	predviđanje	intencionalni	je	pristup,	ali	jednako	tako,	možemo ga	upotrebljavati i na sustavima jednostavne internalne strukture, čak iako bismo	ih	mogli	podvrgnuti	dizajn	ili	fizičkom	pristupu.	Pogledajmo,	prema tome,	doseg	intencionalnog	pristupa	i	implikacije	koje	takav	doseg	ima: a) Ljudi:	zašto	je	Claus	von	Stauffenberg	postavio	eksploziv	u	Vučjoj	jazbi- ni?	Zato	što	je	želio	ubiti	Hitlera	i	spasiti	Njemačku	i	zato	što	je	vjerovao da	će	eksplozija	ubiti	Hitlera.	Ili,	zašto	je	vjerski	fanatik	kamionom	prega- zio	ljude?	Zato	što	vjeruje	da	je	ubijanje	nevjernika	i	ljudi	druge	vjere	ono što	i	Bog	želi,	a	želi	djelovati	u	skladu	s	Božjim	uputama. b) Kolektivi:	zašto	je	Japan	napao	Pearl	Harbor?	Zato	što	je	želio	potpunu dominaciju	na	Pacifiku,	a	vjerovao	je	da	će	to	postići	uništenjem	američke pacifičke flote. Ili, zašto je	Real	Madrid najuspješniji nogometni klub? Zato	što	želi	osvojiti	najviše	naslova	prvaka,	a	vjeruje	da	će	to	učiniti	do- brom	kupoprodajom	igrača. c) Životinje:	zašto	mačka	sjedi	ispred	frižidera?	Zato	što	vjeruje	da	je	u	njemu hrana	i	želi	jesti.	Ili,	hoće	li	se	pčele	vratiti	u	košnicu	nakon	oprašivanja? Hoće.	Zašto?	Zato	što	vjeruju	da	su	košnice	na	točno	određenoj	lokaciji,	a žele	se	vratiti	u	svoju	košnicu. d) Biljke	i	kukci:	zašto	Venerina	muholovka	ispušta	nektar?	Zato	što	želi	ulo- viti	kukce	i	vjeruje	da	je	to	način	za	lov	kukaca.	Ti	isti	kukci	žele piti	slatki nektar	i	vjeruju	da	je	to	dobar	izvor	nektara.	Ili,	zašto	je	Boscia albitrunca drvo	koje	je	uvijek	zeleno?	Zato	što	voli	rasti	na	kamenitim	mjestima,	želi pronaći	vodu	u	što	većim	dubinama	i	zato	duboko	pušta	korijenje	te,	na- ravno,	vjeruje	da	će	tamo	pronaći	vodu	da	bi	raslo	i	bilo	zeleno.21 FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...571 e) Mikroskopski	entiteti:	zašto	bijele	krvne	stanice	traže	i	love	bakterije	koje se	skrivaju	između	crvenih	krvnih	stanica?	Zato	što	vjeruju	da	su	bakterije štetne	i	žele	ih	uloviti	i	uništiti.	Bakterije	u	isto	vrijeme	vjeruju	da	im	prije- ti	opasnost	i	žele	pobjeći.	Ili,	zašto	maligne	stanice	raka	napadaju	limfne čvorove?	Zato	što	vjeruju	da	je	to	način	na	koji	se	mogu	brzo	proširiti	u druge	dijelove	tijela,	a	žele	rast	i	razvoj	na	drugim	mjestima	u	tijelu. f) Artefakti:	zašto	samonavodeći	projektil	juri	prema	avionu?	Zato	što	vjeru- je	da	je	avion	na	određenoj	lokaciji	i	želi	ga	uništiti.	Ili,	zašto	se	termostat uključio	da	bi	podignuo	temperaturu?	Zato	što	vjeruje da	je	temperatura preniska,	a	želi održavati	konstantnu	temperaturu. g) Prirodni nedizajnirani fenomeni: zašto je	munja udarila u krov zgrade? Zato	što	želi	pronaći	najkraći	put	između	oblaka	i	zemlje,	a	vjeruje	da	je najviši	vrh	u	okolini	upravo	najkraći	put.22 Iz	gore	navedenih	primjera	vidljivo	je	da	možemo	koristiti	intencionalni	pri- stup	bez	ograničenja	na	određenu	vrstu	entiteta,	živih	ili	neživih,	dizajniranih ili	nedizajniranih,	makroskopskih ili	mikroskopskih, složenih ili jednostav- nih,	naprosto,	možemo	ga	koristiti	na	svemu	što	želimo	objašnjavati.	I	to	če- sto	i	činimo.	Osim	laika	u	svakodnevnom	objašnjavanju	i	predviđanju,	koriste ga i znanstvenici: psiholozi, biolozi, onkolozi, inženjeri itd.23 Za sve gore navedene	primjere	možemo	upotrijebiti	intencionalni	pristup,	a	samo	za	neke dizajn	pristup	ili	fizički	pristup.	Tamo	gdje	ne	znamo	dovoljno	o	internalnim mehanizmima i u slučajevima kada želimo brzo i jednostavno objašnjenje upotrebljavamo	intencionalni	pristup.	Tamo	gdje	dobro	poznajemo	internalne mehanizme i tražimo	dublja	objašnjenja služimo se	dizajn ili fizičkim	pri- stupom.	Tako onkolog pacijentu laiku	može objasniti postupak liječenja u intencionalnim	terminima:	»Dobit	ćete	lijek	koji	će	tražiti	stanice	karcinoma u	organizmu	i	željet	će	uništiti	samo	njih.«	Međutim,	onkolog	u	znanstvenom radu	daje	objašnjenja	na	molekularnoj,	fizičkoj	razini,	u	terminima	proteina, receptora,	enzima	itd.	Psihijatar	pacijentu	objašnjava	djelovanje	antipsihoti- ka:	»Dobit	ćete	lijek	tako	da	nećete	više	vjerovati	da	vas	ljudi	progone	i	nećete se	željeti	ubiti.«	Međutim, farmaceut treba	djelovanje	objasniti	na	moleku- larnom,	fizičkom	nivou,	u	terminima	neurona,	dopaminskih	i	serotoninskih receptora	itd.	Ovisno	o	našem	praktičnom	interesu	i	o	poznavanju	internalne strukture	sustava,	mi	se	u	objašnjenju	i	predviđanju	krećemo	kroz	tri	različita pristupa.	Dakle,	prema	Dennettu,	pitanje	pristupa	samo	je	pitanje	interesa	i praktične	upotrebe,	a	u	nekim	znanstvenim	područjima,	kao	što	je	evolucijska biologija,	unatoč	tome	što	dobro	znamo	internalnu	strukturu,	ipak	intencio- nalna	objašnjenja	imaju	prednost: 20 Mi	znamo	za	što	je	dizajniran	bubreg,	ali	za što je dizajniran	mozak ili pojedini dijelovi mozga? 21 Korijenje	ovog	drveta	može	dosegnuti	dubinu do	približno	sedamdeset	metara. 22 Vidi:	Dennett (1987,	21–22).	Primjeri	s	mu- njom, bijelim krvnim stanicama i termosta- tom Dennettovi su primjeri. Ovdje se valja osvrnuti	na	Russellov	uvid	da	su	propozicij- ski stavovi logički	nezavisni	od	propozicija. Kada	računalo	na	monitoru	pokaže	»2	+	2	= 4«, iz toga	ne	slijedi	da računalo ima	vjero- vanje da je »2	+ 2	= 4« (primjer je predlo- žio jedan od recenzenata članka).	Međutim, Dennett	ne	tvrdi	da	računalo	ima	vjerovanje, nego	da	se	njemu,	kao	i	svim	drugim	intencio- nalnim sustavima, može pristupati na način da	im	pripisujemo	vjerovanja. 23 Npr. treba nam takva vrsta pametnog lijeka za	karcinome	koja	će	željeti	uništavati	samo stanice	raka;	npr.	treba	zavarati	biljke	tako	da vjeruju da	je	vrijeme	cvjetanja	itd. FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...572 »Ako	se	u	određenoj	okolini	pojavi	otrovna	vrsta	kukaca,	bit	će	u	prednosti	one	ptice	i	šišmiši koji	će	vjerovati	da	ti	kukci	nisu	dobri	za	jelo.	S	obzirom	na	veliku	razliku	u	neuralnoj	strukturi, genetičkom	naslijeđu	i	perceptualnim	sposobnostima	između	ptica i	šišmiša,	čini	se	nevjero- jatnim	da	ova	korisna	osobina	koju	dijele	(izbjegavanje	štetnih	kukaca)	ima	zajednički	opis	na nekom	više	konkretnom	ili	manje	apstraktnom	nivou,	nego	što	je	to	opis	pomoću	intencionalne teorije.«	(Dennett	1987,	59) Dakle,	eliminacije	entiteta	pučke	psihologije	nema	ni	u	nekim	slučajevima kada dobro poznajemo internalnu strukturu i mehanizme zato što nam je praktičnije i	korisnije	upotrijebiti intencionalni	pristup	od	fizičkog	pristupa za objašnjavanje i predviđanje ponašanja. Budući da nema ograničenja u upotrebi	intencionalnog	pristupa	i	budući	da	je	intencionalni	pristup	najade- kvatniji	pristup	čak	i	u	nekim	slučajevima	kada	dobro	poznajemo	internalne mehanizme	sustava,	onda	je	pučka	psihologija	teorija	koja	nije	kandidat	za eliminaciju.	Zašto	bismo	eliminirali idealiziranu, apstraktnu, instrumentali- stičku teoriju koju smo razvili za potrebe brzog i praktičnog objašnjenja i predviđanja	i	koja	tako	dobro	funkcionira	u	širokoj	domeni?	To	bi	bilo	kao da	eliminiramo	meridijane	i	paralele	koje	smo	prethodno	smislili	i	razvili	za snalaženje	u	prostoru.	Jednostavno	je,	praktično	i	dobro	funkcionira.	To	što meridijani	i	paralele	ne	korespondiraju	s	nekakvim	fizičkim	činjenicama	na Zemlji	esencijalna	je	karakteristika	same	teorije,	a	ne	njen	nedostatak.	Enti- teti	pučke	psihologije,	kao	i	meridijani	i	paralele,	ne	postoje	kao	što	postoje stolovi	ili	atomi,	ali	to	nije	važno	za	prihvaćanje	teorije.	Dobar	instrument	je dobar	instrument,	bez	obzira	na	njegov	ontološki	status. Prihvatimo li	Dennettov instrumentalizam, ono što se	mijenja nije upotre- ba	pučke	psihologije,	nego	naše razumijevanje	statusa pravih vjerovatelja. Realisti	smatraju	da	uvidom	u	unutarnje	činjenice	sustava	u	principu	možemo utvrditi ima li	neko	biće	vjerovanja/želje ili	nema.	Tako je	za	očekivati	da ćemo	kod ljudskih	bića	pronaći	unutarnje	činjenice	koje	odgovaraju	vjero- vanjima/željama,	a	kod	npr.	bijelih	krvnih	stanica,	sasvim	je	izvjesno,	takvo nešto nećemo pronaći. Jasno je, prema realistima, da neka bića jesu pravi vjerovatelji,	a	da	neka	bića,	stvari	i	pojave,	tretiramo	kao da	imaju	vjerovanja/ želje	iako	ih	očito	nemaju.	Nije	nam	baš	jasno	gdje	u	skali	bića	započinje	me- taforički	govor,	a	gdje	uistinu	govorimo	o	pravim	vjerovateljima,	ali	granica sasvim	sigurno	postoji.	Dapače,	unatoč	tomu	što	vjerovanja/želje	jesu	stvar stupnjevite	raspodjele	u	bićima,	očito	je	da	neka	bića	jesu	pravi	vjerovatelji,	a neka	nisu.	S	druge	strane,	za	eliminativiste	stvar	je	jasna.	Nema	unutarnjih	či- njenica	koje	odgovaraju	vjerovanjima/željama	uopće,	dakle,	ne	postoje	pravi vjerovatelji.	Drugim	riječima,	sve	entitete	tretiramo	kao	da	imaju	vjerovanja/ želje,	a	uistinu	ni	jedan	entitet	ih	nema. Međutim,	Dennettov	instrumentalizam	ne	zahtijeva	vezu	s	unutarnjim	činje- nicama,	tj.	nisu	unutarnje	činjenice	te	koje	presuđuju	koji	je	entitet	pravi	vje- rovatelj,	a	koji	nije.	Ako	je	tomu	tako,	onda	su	pravi	vjerovatelji	oni	entiteti kojima	mi	pristupamo	intencionalnim	pristupom,	bez	obzira	na	njihovu	unu- tarnju	kompleksnost.	Je	li	nešto	čovjek	ili	termostat,	u	primjeni	intencional- nog	pristupa	nije	važno,	a	samim	time	možemo	reći	da	su	i	čovjek	i	termostat vjerovatelji: »...	svaki	objekt	čije	je	ponašanje	predvidljivo	pomoću	ove	strategije	je	u	punom	smislu	riječi vjerovatelj.	Pravi	vjerovatelj	znači	biti	intencionalni	sustav,	sustav	čije	je	ponašanje	pouzdano predvidljivo	prema	intencionalnoj	strategiji	(...).	Nema	magičnog	trenutka	u	tranziciji	iz	jed- nostavnog termostata u sustav koji stvarno ima unutarnje reprezentacije svijeta oko njega.« (Dennett	1987,	29,	32) FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...573 Svojstvo	koje	tražimo	da	bismo	odredili	prave	vjerovatelje	nije	koresponden- cija	s	unutarnjim	činjenicama,	nego	je	to	svojstvo:	»biti	objašnjiv/predvidljiv intencionalnim pristupom« (Dennett 1987). Govor o vjerovanjima/željama nije	metaforičan	ni	za	jednu	vrstu	bića,	a	realističan	je	u	onoj	mjeri	u	kojoj postoje	apstraktni	entiteti,	a	ne	konkretne	fizičke	realizacije.	Prema	tome,	mo- žemo	sumirati	tvrdnje	prethodno	razmatrane	tri	pozicije: 1) Realizam – entiteti	o	kojima	govori	pučka	psihologijja	jesu	realni	entiteti – ti	entiteti	realizirani	su	u	internalnoj	konstituciji	bića – koherencija	ili	redukcija	između	pučke	psihologije	i	fizikalnih	znanosti je	ostvariva – je	li	nešto	vjerovatelj	ili	nije	ovisi	o	internalnoj	konstituciji	bića – neka	bića	jesu	pravi	vjerovatelji,	a	neka	bića	su	samo	metaforično	vje- rovatelji – pučka	psihologija	u	svojoj	srži	istinita	je	teorija 2) Eliminativizam – entiteti	o	kojima	govori	pučka	psihologija	nisu	realni	entiteti – ti	entiteti	nisu	realizirani	u	internalnoj	konstituciji	bića – koherencija	ili	redukcija	između	pučke	psihologije	i	fizikalnih	znanosti nije	ostvariva – je	li	nešto	vjerovatelj	ili	nije	ovisi	o	internalnoj	konstituciji	bića – nijedno	biće	nije	vjerovatelj – pučka	psihologija	je	neistinita	teorija	i	treba	je	eliminirati 3) Instrumentalizam – entiteti	o	kojima	govori	pučka	psihologija	u	strogom	ontološkom	smislu nisu	realni	entiteti – ti	entiteti	nisu	realizirani	u	internalnoj	konstituciji	bića – koherencija	ili	redukcija	između	pučke	psihologije	i	fizikalnih	znanosti nije	ostvariva – je	li	nešto	vjerovatelj	ili	nije	ovisi	o	pridavanju	statusa	vjerovatelja – bilo	koje	biće	kojemu	pridajemo	status	vjerovatelja	jest	vjerovatelj – pučka	psihologija	je	apstraktna,	idealizirajuća	teorija	i	treba	je	zadržati Dakle,	možemo	uočiti	da	realisti	i	eliminativisti	razrješenje	ontološkog	statusa pučke	psihologije	vide	u	empirijskim	istraživanjima.	Očekuju	da	će	znanost u	konačnici	odrediti	status	pučke	psihologije.	Prema	realistima,	znanstvena istraživanja	potvrdit	će	postojanje	entiteta	koji su	u srži	pučke	psihologije, dok	se	prema	eliminativistima	tako	nešto	neće	nikada	dogoditi	te	će	teorija pučke	psihologije	u	konačnici	biti	opovrgnuta	–	još	jedan	u	nizu	mitova	koja je	znanost	razotkrila.	Međutim,	iako	instrumentalisti	također	ne	očekuju	znan- stveno	opravdanje	pučko-psihološkog	diskursa,	to	ne	predstavlja	opasnost	za pučku	psihologiju	zato	što	je	ona	apstraktna	instrumentalistička	teorija	koja ne	zahtijeva	znanstveno	opravdanje	(vidi	»Slika	1«). FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...574 Slika 1:	pregled	znanstvenih	perspektiva	prema	mentalnom	diskursu	pučke	psihologije (autor:	Marin	Biondić) Dakle,	suočeni,	s	jedne	strane,	(a)	dobrom	uspješnosti	u	širokoj	domeni	pri- mjene,	(b)	nepostojanjem	alternativnih	teorija i (c) jednostavnom	i	praktič- nom	upotrebom	te,	s	druge	strane,	(a)	izoliranošću	od	fizikalnih	teorija	kao što	je	neuroznanost	i	(b)	ograničenom	primjenom	u	kompleksnim	fenomeni- ma,	pitanje	je	u	kojem	smjeru	bismo	trebali	razvijati	teoriju?	U	smjeru	mogu- će	redukcije	na	fizikalne	znanosti,	u	smjeru	postepene	eliminacije	ili	u	smjeru razvijanja apstraktne teorije	neovisne	od fizikalnih znanosti?	Budući	da se pučko-psihološki	diskurs	uspješno	upotrebljava	nekoliko	tisuća	godina	i	da jednostavno	nema	konkurentne	teorije	koja	bi	zamijenila	svakodnevno	objaš- njenje	i	predviđanje,	smatram	da	valja	ispitati	mogućnost	moguće	redukcije na	fizikalne	znanosti,	iako	to	trenutno	nije	obećavajuće.	Zapravo,	čini	se	da je	mali	korak	od	Dennettova	instrumentalizma	do	neke	vrste	realizma	te	treba ispitati	mogućnost je li tako	nešto izvedivo. Izuzev toga, preostala bi nam eliminacija,	ali	bez	jasne	alternative. 6. Instrumentalizam i razasuta uzročnost Ono	što	je	stvarno	i	objektivno	u	raspravi	o	pučkoj	psihologiji,	a	s	čime	se slažu	svi	sudionici	u	raspravi,	jesu	uzorci ponašanja.	Tako	i	Dennetov	instru- mentalizam	opisuje	uzorke	ponašanja,	ali	ne	opisuje	uzroke	ponašanja.	Upra- vo	na temelju	vidljivog,	objektivnog i	dobro	dizajniranog	ponašanja	nekog sustava	mi	primjenjujemo	intencionalni	pristup,	iako	ne	tvrdimo	ništa	ujedno o	samom	internalnom	uzročnom	mehanizmu.24	Ponašanje	je	realno	i	vidljivo, ali	mehanizmi	uzrokovanja	toga	ponašanja	nisu	vidljivi.	Koji	su	to	skriveni uzročni	mehanizmi	koji	proizvode	vidljive	uzorke	ponašanja,	pitanje	je	čiji odgovor,	prema	Dennettu,	ne	određuje	status	pučke	psihologije.	Ali,	odgovor na	ovo	pitanje	određuje	status	pučke	psihologije	prema	realistima	i	elimina- tivistima.	Oni	tretiraju	vjerovanja	i	želje	kao	uzročne	mehanizme.	Time,	na- ravno,	eliminativisti	tvrde	da	takav	uzročni	mehanizam	uopće	ne	postoji.	Jesu li	vjerovanja i želje stvarni	uzroci uzoraka	ponašanja?	Mogu li ti	mentalni entiteti	imati	takvu	uzročnu	ulogu	u	svijetu	fizikalnih	uzročnih	odnosa?	Ako vjerujem	da	je	limenka	piva	u	hladnjaku	i	želim	piti	pivo,	otvorit	ću	hladnjak, uzeti	limenku,	utočiti	u	čašu	i	ispiti	pivo.	Ako	smo	realisti,	moramo	tvrditi	da »vjerovanje	da	je	pivo	u	frižideru«	započinje	uzročni proces	aktivacije	mojih nogu	i	ruku.	Vjerovanje	je	uzročni	element,	na	neki	način,	kao	što	je	bijela	bi- FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...575 ljarska	kugla	uzročni	element	za	pokretanje	ostalih	biljarskih	kugli.	Međutim, možda	upravo	u	ovakvom	shvaćanju	uzrokovanja	leži	problem.	Kao	što	tvrdi Clark	(2001,	54),	valja	razlikovati	tvrdnju	da	je	vjerovanje	uzrok	ponašanja, od	tvrdnje	da	postoji	individualizirana	unutarnja	»stvar«	koja	odgovara	tom vjerovanju	prema	principu	jedan	na	jedan.	Pogledajmo	rekonstruirani	Clar- kov	primjer: »Tridesetih	godina	dvadesetog	stoljeća	svijet	je	pogodila	velika	ekonomska	kriza.	Nezaposle- nost	je	u	nekim	zemljama	iznosila	i	preko	50	%.	Kada	je	trebalo	objasniti	koji	je	uzrok	tako	ve- like	nezaposlenosti	u	npr.	Njemačkoj,	odgovor	je	glasio	da	je	to	zbog	globalne	depresije.	Dakle, globalna depresija uzrokovala je povećanje nezaposlenosti u	Njemačkoj. Sintagma globalna depresija	imenuje	ono	što	se	može	nazvati	razasuti	uzroci.	Vrsta	uzrokovanja	koju	zamišljamo u	takvom	slučaju	razlikuje	se	od	vrste	uzrokovanja	kojom	npr. jedna	biljarska	kugla	pokreće drugu.	Takva	uzročnost	može	se	smatrati	silom	koja	potječe	od	kombinacije	i	interakcije	mno- gobrojnih,	prostorno	raspršenih	faktora,	koja	na	kraju	utječe	na	porast	nezaposlenosti	na	nekom određenom	prostoru.	Ali	zasigurno	u	tome	ne	postoji	ništa	što	korespondira	»biljarskom«	uzro- kovanju.	To	nije	slika	prema	kojoj	jedan	realni	objekt	pokreće	drugi	realni	objekt.«25 Dakle,	nije	»globalna	depresija«	nešto	lako	senzorno	uočljivo	kao	bijela	bi- ljarska	kugla	koja	»razbija«	skup	kugli	na	biljarskom	stolu,	nego	je	»globalna depresija«	termin	koji	pokriva	razasutu uzročnost koja	može	»razbiti«	eko- nomski	sustav	neke	države.	Koji	je	to	skup	uzroka	i	kakva	je	priroda	njihove međusobne	interakcije,	koji	je	pokriven	terminom	globalne	depresije,	krajnje je	problematično	pitanje	oko	kojega	se	ekonomski	stručnjaci	razilaze,	ali	nit- ko	se	među	njima	ne	razilazi	oko	toga	da	takvi	uzroci	postoje	i	nitko	ne	tvrdi da	ekonomski	kolaps	nastaje	bezuzročno.	Dakle,	zbog	određenih	objašnjava- lačkih	svrha,	različite	fizičke	utjecaje	u	prostoru	i	u	određenom	vremenu,	tre- tiramo	kao	jedinstven	fizički	uzrok,	iako	realno	nema jedinstvenog	fizičkog uzroka	(Clark	2001,	54–55).	Pitanje	je	možemo	li	različite	fizičke	uzroke	u našim	glavama	tretirati	kao	jedinstven	fizički	uzrok,	kojeg	imenuju	termini pučke	psihologije,	iako	realno	nema	jedinstvenog fizičkog	uzroka?	Ovo	je	u najmanju	ruku	obećavajuća	strategija,	koju	zastupa	i	Clark	(2001). Kada neurokirurg otvori lubanju živog pacijenta, neće pronaći jedinstveni neurološki	korelat	pučko-psihološkog	diskursa,	npr.	»vjerujem	da	je	pivo	u hladnjaku«,	ali	to	ne	znači	da	uopće	nema	neuroloških	korelata	entiteta	pučke psihologije.	Čini se	plauzibilnim tvrditi	da	postoje razasuti	korelati	koji su imenovani	u	terminima	vjerovanja	i	koji	imaju	uzročnu	moć.	Kada	tražimo što	to	u	svijetu	odgovara	terminu	»globalna	depresija«,	nećemo	naći	ništa	ako smo	usredotočeni	na	traženje	jedne	jedinstvene	stvari	s	uzročnom	moći.	Kada tražimo	što	to	u	internalnim	strukturama	nekog	sustava,	npr.	u	našim	glava- ma,	odgovara	terminu	»vjerovanja«	nećemo	naći	ništa	ako	smo	usredotočeni na	traženje	jedne	jedinstvene	stvari	s	uzročnom	moći.	I	u	jednom	i	u	drugom 24 Vidi:	Dennett	(1987,	34). 25 Rekonstruirani Clarkov primjer (2001, 54) (preuzeto	iz	vlastitog	diplomskog	rada	»Puč- ka	psihologija:	eliminativizam	i	instrumenta- lizam«).	Clark	kao	primjer	uzima	ekonomsku krizu	u	Ohiou.	Ovakav tip	analognog	objaš- njenja	iz	područja	ekonomije	na	područje	psi- hologije	može	se	činiti	problematičan.	Može se	tvrditi	da	se	na	taj	način	mijenja	»očekivani redoslijed	objašnjenja	jer	ekonomija	izučava kompleksniji (apstraktniji) nivo stvarnosti u odnosu	na	psihologiju«	(primjer	je	predložio jedan	od	recenzenata	članka).	Tako	je	npr.	za- nimljiv	podatak	da	neuroekonomija	objašnja- va	fenomene	iz	ekonomije	upravo	pozivajući se na eliminativističke radove, kao što je to rad	Patricije	Churchland	Neurophilosophy iz 1989. (primjer je predložio jedan od recen- zenata	članka).	Međutim,	smatram	da	je	bez obzira na kompleksnost i apstraktnost neke znanosti	legitimno	upotrebljavati	objašnjenja kompleksnijih i apstraktnijih	znanosti	da	bi- smo	objasnili	pojave	u	manje	kompleksnim	i apstraktnim	znanostima,	bez	obzira	što	često smjer	objašnjenja	ide	u	drugom	pravcu. FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...576 slučaju,	moramo	tražiti	»razasute	stvari«	koje	imenuju	navedeni	termini.	Te stvari,	ako	uistinu	postoje,	jesu	fizičke	stvari,	stvari	koje	su	dostupne	našim senzornim	sposobnostima	i	znanstvenoj	metodi;	one	nisu	apstrakcija	kako	to tvrdi	Dennett,	one	su	»razasuta konkretnost«	(Clark	2001,	56). Budući	da	nema jedinstvenog	korelata između termina	pučke	psihologije i fizikalnih	znanosti,	Churchland	argumentira	za	eliminaciju teorije,	Dennett argumentira	u	korist	apstraktnosti	teorije,	ali	čini	se	da	je	teoretski	plauzibil- nije	prihvatiti	realističku	razasutu	konkretnost.	Na	taj	način	Dennettov	instru- mentalistički	pristup,	prema	kojemu	pučka	psihologija	ima	svoje	opravdanje unatoč	tome	što	nema	korelacije	s	unutarnjim	stvarima	nekog	sustava,	u	odre- đenom	smislu	ostaje	sačuvan,	ali	uspostavlja	se	iznova	veza	s	realnim,	fizič- kim	stvarima	unutar	nekog	sustava.	Drugim	riječima,	iako	nema	jedinstvene i	jasne	korelacije,	to	ne	znači	da	je	nema	uopće,	a	samim	time	u	raspravu	vra- ćamo	mogućnost	znanstvenog	fizikalnog	opravdanja.	Dakle,	stvar	je	prirod- nih	znanosti	da	otkrije	koji	su	to	razasuti	uzročni	elementi	unutar	određenih sustava	koji	su	imenovani	terminima	pučke	psihologije.	Iz	ovoga	proizlazi	da se	instrumentalizam	može	transformirati	u	blažu	vrstu	realizma.	Međutim,	da bi	se	prijedlog	mogao	plauzibilno	braniti,	potrebno	je	riješiti	problem	statusa pravih	vjerovatelja.	Ako	intencionalni	pristup	funkcionira	na	svim	sustavima koje	želimo	objasniti,	kako	to	pokazuje	Dennett,	nije	li	sama	ideja	o	internal- nim	razlikama	sustava,	a	samim	time	i	ideja	o	razasutim	uzrocima,	naprosto suvišna? Međutim, valja dobro razumjeti Dennettovu poziciju. Dennett ne tvrdi da mogućnost	primjene	intencionalnog	pristupa	na	sve	sustave	ujedno	pokazuje da	među	internalnim	strukturama	tih	sustava	nema	razlike.	To	možemo	naj- bolje	uočiti	Dennettovom	hijerarhijom	bioloških	umova	koji	su	se	razvili	od najjednostavnijih	do	izuzetno	kompleksnih	umova.	Dennett (1996) ih	nazi- va	darvinovski	umovi,	skinerovski	umovi,	poperovski	umovi	i	gregorijanski umovi.26	Darvinovske	umove	posjeduju	najjednostavnija	bića,	kao	npr.	virusi, i	oni	inteligentno	odgovaraju	na	podražaje	iz	svoje	okoline.	Drugi,	sofistici- raniji	umovi,	jesu	skinerovski	umovi.	To	su	ona	bića,	npr.	golubovi,	koja	uče određene	stvari	uvjetovane	okolinom,	tj.	mogu	prilagođavati	svoje	ponašanje s	obzirom	na	izvanjske	promjene.	Sljedeći	na	evolucijskoj	skali	poperovski su	umovi.	Ova	bića,	npr.	štakori,	razlikuju	se	od	prethodnih	na	temelju	toga što	ne	trebaju	učiti	metodom	pokušaja	i	pogrešaka	da	bi	ponašanje	prilago- dili	svojoj	okolini,	nego	to	mogu	učiniti	testiranjem	unutar	svojih	glava.	Oni mogu	testirati	svoje	djelovanje	u	okolini	unutar	svojih	glava,	a	da	se	ne	izlažu stvarnim	opasnostima tako	što imaju	sposobnost	mentalnog	reprezentiranja okoline i	sebe	u	njoj. I	konačno,	gregorijanski	umovi.	Ova	bića,	npr. ljudi, osim što imaju sposobnosti drugih umova, jesu samo-svjesna bića koja su razvila	komunikaciju	jezikom	i	samim	time	visoku	razinu	mišljenja. Djelovanje svih ovih umova objašnjivo je u intencionalnim terminima, ali pripisivanje	vjerovanja	i	želja	ne	znači	ujedno	i	da	nema	razlike	između	umo- va.	Kada	nam	je	potrebno	bolje	razumijevanje	tih	bića,	kada	želimo	objasniti fenomene	koje	ne	obuhvaća	intencionalni	pristup	(npr.	mentalne	poremećaje) moramo istražiti internalne	mehanizme, tj.	moramo upotrijebiti dizajn pri- stup	ili	fizički	pristup.	Kada	fizičkim	pristupom	proučavamo	npr.	skinerov- ske	i	gregorijanske	umove	uvidjet	ćemo,	osim	evolucijskih	sličnosti,	i	veliku razliku	u	njihovoj	strukturi.	Virusi,	golubovi, štakori i ljudi	objašnjivi	su	u intencionalnim	terminima	unatoč	tome	što	postoje	velike	razlike	u	njihovim unutarnjim	konstitucijama.	Dakle,	pogrešno je tumačenje	da	Dennettov in- strumentalizam	i	njegova	upotreba	intencionalnog	pristupa	upućuje	na	to	da FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...577 ne	postoji	nikakva	stvarna	i	bitna	razlika	između	umova	različitih	vrsta	bića. Imajući	u	vidu	ove	karakteristike	Dennettova	instrumentalističkog	pristupa, možemo	prihvatiti	Clarkov	zaključak	prema	kojemu: »...ljudi (i	vjerojatno	neki	drugi	entiteti	koji sadrže	dovoljno	dizajnerskih inovacija) stvarno imaju	vjerovanja	i	želje	ali,	da	(1)	nema	jasne	crte	u	prirodi	koja	razdvaja	bića	–	nego	postoji samo	skup	dizajnerskih	inovacija	koje	mogu	manje-više	biti	podijeljene	s	drugim	entitetima,	i (2)	nema	razloga	da	se	pretpostavi	da	za	svako	pripisano	vjerovanje	korespondira	neko	jedno- stavno	neuralno	stanje	ili	'unutarnja	rečenica'.«	(Clark	2001,	60) Dakle,	čini	se	da	imamo	dovoljno	dobre	razloge	da	pučko-psihološki	diskurs promatramo	kao	vrstu	realističkog	diskursa,	realizma	razasute	uzročnosti,	tvr- deći	da termini	pučke	psihologije	označavaju	razasute	uzroke	u internalnoj konstituciji	određenog	sustava.	Naravno, i	ovakav	pristup	za	sobom	povla- či	određene	probleme	kao,	primjerice:	»Kada	je	uzrok	realan	ali	razasut,	za razliku	od toga	da	nije realan	uopće?« (Clark	2001,	58)	Međutim,	kao što zasigurno	postoje realni i razasuti	uzroci	koji spadaju	pod termin	globalne depresije,	a	koje	nije	lako	detektirati,	jednako	tako	ponekad	ekonomisti	pret- postave	uzrok	koji	nije realan	uopće.	Analogno tome,	možemo	smatrati	da postoje	realni	i	razasuti	uzroci	koji	su	imenovani	terminima	pučke	psihologije iako	ponekad	možemo	pretpostaviti	uzroke	koji	nisu realni	uopće.	Drugim riječima,	modificirani	realistički	pristup	pučkoj	psihologijii	pokazuje	se	kao najplauzibilniji	pokušaj	razumijevanja	funkcioniranja	kompleksnih	dizajnira- nih	sustava,	kao	što	su	ljudska	bića. 7. Zaključak U	radu	sam	analizirao	realistički,	eliminativistički	i	instrumentalistički	pristup pučkoj	psihologiji.	Promatrajući	pučku	psihologiju	kao	teoriju	koja	objašnja- va	i	predviđa	ponašanje,	možemo	tvrditi	da	je	teorija	u	svojoj	osnovi	istinita (realizam),	da	u	svojoj	osnovi	nije	istinita	i	da	će	biti	napuštena	(eliminativi- zam)	ili	da	je	apstraktna	teorija	koja	nema	pretenzija	na	istinitost	(instrumen- talizam).	Analizirajući navedene tri pozicije	možemo se složiti s realistom Jerryjem	Fodorom	(1975)	koji	tvrdi	da	je	pučka	psihologija	»jedina	predstava u	gradu«.	Drugim	riječima,	nemamo	drugu	teoriju	koja	bi	mogla	zamijeniti pučku	psihologiju	u	objašnjavanju	i	predviđanju	ponašanja.	Pučko-psihološ- ka	objašnjenja i	predviđanja jesu	brza,	često	pouzdana i relativno lako	do- stupna.	Međutim,	napredne fizikalne	znanosti, poput	neurologije, u svojim empirijskim	istraživanjima	jednostavno	ne	pronalaze	u	mozgu	»vjerovanja«	i »želje«.	Ovakvo	činjenično	stanje	uspješnosti	pučke	psihologije	i	nedostatka relacija	između	fizikalnih	entiteta	i	entiteta	pučke	psihologije	čini	se	da	govo- ri	u	prilog	Dennettovom	instrumentalizmu.	Međutim,	ne	vidim	razlog	zašto se	ovakva	instrumentalistička	pozicija	ne	bi	mogla	transformirati	u	blaži	oblik realizma tako	da	se tvrdi	da	pučko-psihološki	diskurs referira	na	»razasute uzroke«.	Time	bismo	prihvatili	argument	iz	uspješnosti	pučke	psihologije,	a	u cijelu	diskusiju	vratili	znanstveno	opravdanje.27 26 Naziv	izvedeni	po	biologu	C.	Darwinu,	bihe- vioralnom	psihologu	B.	F.	Skinneru,	filozofu K.	Popperu	i	psihologu	R.	Gregoryju. 27 Ovaj članak nastao na temelju diplomskog rada	»Pučka	psihologija:	eliminativizam	i	in- strumentalizam«. FILOZOFSKA	ISTRAŽIVANJA 147	God.	37	(2017)	Sv.	3	(559–578) M.	Biondić,	Pučka	psihologija:	znanstvene perspektive	realizma,	eliminativizma	...578 Literatura Berčić,	B.	(1995):	Znanost i istina.	Rijeka:	Hrvatski	kulturni	dom. Churchland,	P.	(1989):	Neurophilosophy. London:	The	MIT	Press. Churchland,	P.	M.	(1981):	»Eliminative	Materialism	and	the	Propositional	Attitudes«.	U: Chalmers,	D.	J.	(ur.,	2002):	Philosophy of Mind.	New	York:	Oxford	University	Press. Churchland,	P.	M.	(1999):	Matter and Consciousness. London:	The	MIT	Press. Clark,	A.	(2001):	Mindware.	New	York:	Oxford	University	Press. Dennett,	D.	(1987):	The Intentional	Stance. London:	The	MIT	Press. Dennett,	D.	(1996):	Kinds of Minds.	New	York:	Basic	Books. Enciklopedija leksikografskog zavoda	(1955–1964).	Zagreb:	Leksikografski	zavod	FNRJ. Svezak	4. Fodor,	J.	(1975):	The Language of Thought.	Harvard:	Harvard	University	Press. Fodor,	J.	(1987):	Psychosemantics: The Problem of Meaning in the Philosophy of Mind. Cambridge:	MIT	Press. Miščević,	N.; Smokrović,	N. (1989):	Računala, mozak i ljudski um. Rijeka: Izdavački centar	Rijeka. Miščević,	N.	(1990):	Uvod u filozofiju psihologije.	Zagreb:	Grafički	zavod	Hrvatske. Miščević,	N.;	Prijić,	S.	(1993):	Filozofija psihologije: zbornik tekstova.	Rijeka:	Hrvatski kulturni	dom. Nagel,	T.	(1986):	The View From Nowhere. New	York:	Oxford	University	Press. Ravenscroft,	I.	(2005):	Philosophy of Mind.	New	York:	Oxford	University	Press. Sesardić,	N.	(1984):	Fizikalizam. Beograd:	Istraživačko-izdavački	centar. Marin Biondić Folk Psychology: Scientific Perspectives of Realism, Eliminativism, and Instrumentalism Abstract In this paper I analyse realist, eliminativist, and instrumentalist approach towards mental dis- course on folk psychology. The basic idea is to examine folk psychology as a theory which explains and predicts behaviour. If folk psychology is a theory, then it must be reducible to or incorporated into a well-founded scientific physical theory, neuroscience foremost. The ques- tion is, is such a thing, even in principle, possible? Should we expect the scientific reduction of the entity of folk psychology or is it realistic to expect its elimination from scientific explanation and prediction of behaviour insofar as it is not possible to establish a connection with physical sciences? Or are we perhaps supposed to treat folk psychology as an abstract theory which is justified in its application, but has no scientific physical relations between its entities and the entities of physical sciences? I begin this paper with the everyday, common sense use of folk psychology in explaining and predicting behaviour, and I follow up with a brief presentation of realist perspective and its issues. Afterwards, I lay out eliminativist perspective and its reach in the debate, and pass on to the promising perspective of instrumentalism. Finally, I endorse a transformation of the perspective of instrumentalism into a milder form of realism by introduc- ing the notion of scattered causality. Key words folk	psychology,	realism,	eliminativism,	instrumentalism,	propositional	attitudes,	scattered	causality