___ ______. illiad.dll https://illiad.lib.bu:ffalo.edu/illiad/illiad.dll? Action= 1 O&F orm=7 5& Va ... 1 . Barry Smith Textlig <Erb0dighed 2 ofl2 Det er en uudforsket banalitet i filosofihistorien, at kommentaren spillede en central rolle i filosofilitteraturen i bade klassiken og middelalderen. Noget tilsvarende grelder konfuciansk, syrisk, byzantinsk, * j0disk, arabisk, indisk, japansk og koreansk filosofi ligesom renressance:filosofien, sa der er blevet skrevet mange tusind kommentarer af filosoffer pa kinesisk, grresk, arabisk, hebrreisk, latin og sanskrit. T renkere som Kant, Hegel, Marx og Heidegger har ogsa fremkaldt en substantiel kommentarlitteratur i tysksprogede skrifter, og det ', samme. gadder ogsa, omend i mindre omfang, i forhold til Descartes og fransk filosofi. Angelsaksisk filosofi synes i denne sammenhreng at vrere en undtagelse. For hvor engelsksprogede filosoffer har anvendt kommentarformen systematisk, synes det i hvert eneste tilfaelde at have afspejlet en interesse i en af ovennrevnte, mere textligt orienterede traditioner ( og specielt den grreske og tyske tradition). Engelske .filosoffers vrerker siden Locke* syncs for deres del ikke at have givet anledning til nogen betydningsfuld kommentarlitteratur overhovedet1• Saledes er det signifikant, at hvor Kemp Smith skrev en Commentary on Kant's Critique of Pure Reason (1918), der behandlede denne text som et enhedsligt og sammenhrengende hele; sa har hans Philosophy of David Hume (1941) snarere karakter af et "Critical Study" af "Origins and Central Doctrines" i H:umes-filosofi. Hvorfor skulle det, der andre steder har vist sig en sa central industri i filosofilitteraturen, i den grad have undIadt at sla rod blandt filosoffer i den angelsaksiske hovedstn:im? At finde et svar pa dette sp0rgsmal vil forst af alt hjrelpe os til at konstruere en ny tunnel gennem filoso:fihistorien. Hvad der er vigtigere for vore formal, vii det imid- . lertid ogsa kaste lys over vor rids geografiske polarisering ifilosofien pa en made, der vii stille sp0rgsmal af en bredere, aktuel relevans. 1. Hvad er en kommentar? Et adrekvat svar pa sp0rgsmalet om kommentarens vresen er nresten umuligt i forhold til den umadelige bredde og forskellighed i kommentarlitteraturen ogsa i forhold til den endnu kun delvise og inadrekvate akademiske hehandling, den har f<!et.2 Hvad der her folger er derfor !10dvendigvis ikkc meget mere end halvt underbyggede generalisermger. Kommentarer, noter, randnoter, exegeser, postiller, adnotationes, animadversiones, explicationes,. enarrationes, expositiones kan siges at ligge pa et kontinuum mellem originaltext ( eJler oversrettelse) pa den ene*side og rent fortolkende vrerker ( det der i vore dage alminde1igvis opfattes som sekundrerlitteratur) pa den anden. De centrale tilfrelde af genren fx. Averroes "lange" Aristoteleskommentarer behandler deres respektive objekttexter linjefor-linje eller afsnit-for-af511it, og de adskiller sig fra rent fortolkende .vrerker ved det faktum, at deres centrale axe er opbygget af segmenter af texten selv. Hvor en kommentar pr. natur er orienteret mod et givet vrerks text, er et stykke sekundrerlitteratur almindeligvis orienteret mod ideer og argumenter, der opfattes pa nogen afstand af deres specifikke originalformuleringer. Kommentaren kan bestemt ogsa behandle objekttextens argumentet Men den vii fulge en fremstillingsorden, der ikke i forste omgang er bestemt af disse argumenters ind.hold, men snarere af textens egen orden, og den vii bestrrebe sig pa at lade texten som et enhedsligt objeI<t, der skal tages som et hele; vederfares retfrerdighed. Et sekundrerlitter~rt vrerk vil som k.ontrast behandle sin genstand atomistisk, som en kilde,,der kan graves i efter forgodtbe:findende. Naturligvis er dcr kritiske og polemiske skrifter af forskellig art, der falder mellem disse to yderpunktcr. Det ma virkelig understreges, at vi her har at g0re med et komplekst mangedimensionelt spektrum af tilfrelde, i forhold til hvilke vore bestrrebelser pa at opstille en typologi kun er provisoriske, men maske ikke af den grund vrerdiwse. 89 1/9/2014 4:42 PM Kritik, 116 (1995), 89–99 illiad.dll 3 ofl2. II. Typer af kommentarer En kommentar udspringer oftest af et seminar, dvs. af en eller anden students studium, under en fãrers vejledning, af en vigtig text, og en bemrerkning med dette formal er standard i de filosofihistoriske textooger, der behandler den filosofiske litteraturs genrer. Sadanne kommentarer gf"res til private, universitrere formal, og det kan sikkert antages, at all~ filosofistudenter er ansvarlige for mere eller mindre fragmentariske skrifter af 90 https://illiad.lib.buffalo.edu/illiad/illiad.dll? Action= lO&F orrrF7 5& Va ... denne slags. Her har vi i~id- lertid primrert at g@re ikke med private men med offentlige (eller offentliggjorte) kommentarer/ selv om vi selvfolgelig anerkender, at denne distinktion kun langsomt bar gjort sig bemrerket, sa at baggrunden i skolefilosofi ikke er tilfreldig for vor historie. Den offendige kommentar er, kan vi sige, et apparat, der muligger overforslen af den textlige styrke eller det textlige ind.hold af en objekttext fra een rera etler kultur eller gruppe tit en anden. Saledes kan kommentaren fx. vrere et fors0g pa at lave noget klart eller tilgrengeligt ud af materiale, der ellers er spredt eller utilgrengeligt, materiale der maske kun existerer i form af overfladisk usammenhrengende dele eller fragmenter eller et fors0g pa at afdrekke det underliggende system bag et sadant materiale. Hvor objekttexten selv er en hovedtext for en religion eller en . race~ kan kommentaren siges at bism med forsmelsen og fastlreggelsen af en bredere. kulturel arv, i al vresentlighed ved at overkomme fortolk1/9/2014 4:42 PM illiad.dll ! I ! I I I i ! ningsvanskeligheder som de skabes af fx. objektets alder og vigtighed (<lets hellige e11er rervrerdige karakter). I nogle tilfrelde kan kommentaren vendes imod et objekt af denne art. Saledes hlev kommentarer tilkonfucianske skrifter bestilt af de kinesiske autoriteter under kulturrevolutionen som et middel til at diskreditere det konfucianske ideer, der stadig ud0vede tiltrrekning pa den brede befolkning. , Et kommentarvrerk er nor- malt skrevet af en forfatter, der er foiskellig fra forfatteren til originaltexten. Men der er ogsa selvkommentarer, fx. Dantes Convivio .. Bibelen indeholder ogsa elementer af selv-kommentar {se'fx. Neh. 8,8)~ ligesom Homer,. og Mandevilles Fable of the Bees. Selvkommentaren overlever ikke mindst i nutidens fodnoter, der er direkte efterkoi:nmere af rraditionens marginnoter ("scholia"). Indimellem kan *er kommentarvrerk selv ~rere af en sadan vigtighed, at det giver anledning ril sin egen andenordens kommentarlitteratur (fx. i tiJfa::ldet med Boethius' kommentar til Porphyrius' Isagoge eller noterne tit Glossen, der ciominerede bibelexe: gesen i senmiddelalderen}. Kommentarer kan derudover forhoJde sig ikf e ku.n til hele vrerker, men til enkelte sretninger.5 Eller de kan endd~ forholde sig til enkclte ord: de forste ordb0ger havde form af samlinger af noter til vanskeHge ord hos Homer:. Wittgen- * steins Tractatus kan i dette lys ses som opbygget af kreder af selvkommentarer (noter til noter), hvori kommentarstrukturen med overlreg er forblevet tydelig. Kommentarer laves selv.folhttps://illiad.lib. buffalo.edu/illiad/illiad.dll? Action= 1O&Form=75& Va ... gelig ikke kun til filosofiske vrerker, men ogsa til religi0se * og teologiske vrerker., til digteriske og videnska belige vrerker og til de forskellige verdslige * og kirkelige iovsarnlinger. En afg0rende fordel ved den tilgang, jeg vil fremfore nedenfor, er saledes, at den vii afsl0re natudige forbindelser mellem omrader af menneskelig aktivitet, der for ofte behandles isoleret. Mest af alt vil den hjrelpe os til at huske den truisme, at disciplinerne jura, teologi, filosofi og medicin oprindelig var meget mere tret forbundne end tilfa:ldet er i <lag. Saledes er det intet riIfrelde at Averroes {"Kommentatoren") pa een og samme gang var lrege., "Islams filosof" og lwjesteretsdomrner. Elementer i den sko1astiske metode i teologi og filosofi kan saledes vrere afledt fra modeller, der bJev overtaget fra den isJamiske juridiske tradition. Denne var isrer karakteriseret ved det faktum, at den fordi Islam savnede konciler eller synoder matte basere sig pa et konsensusprincip for at kunne de:finere sin lovmressige ogdoktrinrere ortodoksi) i en proces., der arbejdede retroaktivt: Hver generation kastede blikket bagud mod de foregaende generationer for at se hvorvidt en bestemt doktrin var blevet * accepteret gennem konsensus . eller ej; og dette blev afgjort ved fravreret af uenighed blandt de juridiske doktorer i denne doktrin. <> Lovkommentarer er i sig selv et middel til at fastsrette den koi:rekte {"ortodoxe,") fottolkning af sretningeme i en lovtext, sretninger, der rt0dvendigvis ma vrere formuleret ved hjrelp af generelle begreber, hvis konkrete applikation pa specifikke tilfrelde ikke kan fastsrettes a priori af lovgiveren. Noteskriverens eller kommentatorens arbejde. er derfor at fors0ge at etablere den "dominerende opinion" blandt autoriteterne oprindeligt "communis opinio doctorum" med hensyn til den korrekte fortolkninger af lovparagraffer; der er blevet kendt som problemariske.7 Og der er selvf.0lgelig ogsa filologiske kommentarer, en genre, der opsrod blandt alexandrianerne pa et tidspunkt , da der, som Geffcken siger et, er "en veritabel kommentaratmosfrere i udlandet. " 8 Ogsa i Renaissancen blev den filologiske kommentar opdyrket. Dette var mest af alt af rent lingvistiske grunde. ~Wet var endnu en gang at g1;,re de klassiske sproglige. norm.er i grresk eller "guldalderlatin" tydelige ved at fremstille de originale klassiske texter i den renest mulige form. l\tien humanisterne enskede, at denne nye form for prrecision i fastlreggelse af texten ogsa skulle tjene praktiske formal.* De 0nskede at genoprette ikke kun de gamles sprog~ men ogsa deres "visdom" i hele dens bredde. Saledes var det isrer i Renaissancen, at der opstod en systematisk kommentarlitteratur omkring videnskabelige _ texter, og vi har exemplet med Renaissancens '"iatrofilologer", der s0gte at fremrne lregevidenskaben ved at skrive filologiske kommentarer til de gamles medicinske og botaniske skriftcr.!> III. Hvorfor opstar der kommentarer? Kommentarer vokser op omkring et givet vrerk, groft og trivielt sagt, fordi det er blevet n0dvendigt at gere dette 91 'l/9/2014 4:42 PM illiad.dll 5 ofl2 vrerk mere let tilgrengeligt. * Dette er normalt af en flerhed af grunde, ikke alle strikte . filosofiske. Kommentarer vil opsta forst af alt pa grund af et giver vrerks trethed eller * uigennemtrrengelighed. Men de opstar ~gsa fordi en text er for: fjem, eller for kort, eller for aforisrisk, eller bevaret for fragmentarisk ril at den umiddelbart kan forstas. Saledes er den engelsksprogede :filosofis texter blevet sparer for den filosofiske kom.mentars hjrelp, ikke mindst fordi de normalt som en selvfolge er tilgrengelige i komp1ette og ukorrumperede udgaver. Og der er blevet lavet kommentarer til Wittgensteins skrifter (af hvilke nresten alle selvfolgelig blev skrevet pa tysk), ikke fordi Wittgenstein i sin filpsofi anvender et vanskeligt sprog, men fordi det er n0dvendigt at skabe de udtrykte tankers kontekst og inteme forbindelser og dermed tilbyde en sammenhrengende lresning. 1 en kommentar prresenteres te:xtens ordlyd, som vi sa, typisk pa udpegende vis; de overfores ril lreseren pa en made, der er bestemt til at at . bringe ham trettere pa denne text selv. Og dette betyder, at kommentarer som sadanne vil . opscl hvõ selve te:xtens ordlyd nyder en egen jndre vig- * tighed (som guddommeligt inspireret, for exempel, ellcr som centrale dele af en urgammel esoterisk, rituel eller juridisk forordning). Vi kan kalde dette kommentarlitteraturens hagiografiske dimension og denned anerkende, at der er forskellige former for veneration eller respekt for en forfatter, der i lykkelige omstrendigheder kan retfrerdigg0Ie anvendelsen af e:xtraordirn:er indsats pa at krempe 92 https:l/illiad.lib.buffalo.edu/illiad/illiad.dll? Action= l O&F onn=7 s'& Va ... med vanskelighedeme i hans text. Det er i dette lys forstae1igt, hvorfor-kommentarer sa ofte er produceret i forbindelse med vrerker~ der besidder en eller anden national eller religi0s betydning, vrerker, der ses som bidragende til et giver samfunds grundlreggelse eller kulturelle integritet eller moralske opdragelse, og som kan have flier officiel anerkeodelse som sadanne. Betragt fx. den made, der igen og igenappelleres til Magna Carta i England i nationale krisetider, "som en fundamental lov, for hellig til a_t hlive forandret som en talisman, der indeholder en magisk trolddom, der er i stand til at affeje nationale katastrofer. " 1(1 Det er mere end noget andet det faktum, at filosofiske vrerker i et eller andet omfang har haft rollen som mestertexter i visse * kulturer, der redeg0r for det faktum, at selve disciplinen filosofi tages alvorligt i disse kulrurer, bade af dens ud.avere og ogsa af et bredere publikum; (Det giver sig selv, at filosofi ikke i denne betydning tages alvorligt i den angelsak- . siske verden.) * Mestertexrerne udma::rkes ofte videre ved srerlige mne.:. motekhiske egenskaber, der afspejler det faktum, at de opstod pa et for-skriftligt stadium i samfundsudviklingen, * da den eneste tilga::ngelige teknologi til opbevaring og fasdreggelse af ideer og vrerdier, der skulle videregives, var det rytmiske ord.11 Af disse og andre grunde kan de givne te:xter give anledning . bade til srerlige fortolkningsvanskeligheder og ogsa til en srerlig lingvistisk fascination. Deres magt i denne henseende kan endog udstrrekke sig langr ind i fremtiden, som det fx. ses i den made hvorpa gamle grreske og larinske texter end.nu idag er i stand til at bevare et sa:::rligt greb i os .. De etablerede mestertexter er ogsa karakteriseret ved deres bredde og universalitet. Dette ses tydeligst i tilfreldet Homer {"fra * hvem alle men- * nesker har taget ved lrere siden hegyndelsen"}, der var ansvarlig for etableringen af det frellesgrreske sprog, der . for forste gang tillod hele det grreske folk at fole <lets enhed, pa trods af alle race og klasseforskeUe. Homer tjerite som en veritabel nationalencyklopredi, en kilde til instruktion ikke bare i administrative og andre kundskaber, men ogsa i etik. Den praktiske ud0velse af jura og politik i det grreske samfund hvilede i et sadant omfang pa den dannelse~ som Homer leverede, at hans va::rk opnaede insritutionel status og <lets udbredelse og udlregning blev tildelt sta tsswtte. :2 . Ogsa Bibelen besidder en universalitet af denne art: den udg0r en guddommelig encyklopredi, der er skrevet i chifferskrift ( sa at den hel1ige .. Hieronymus fx. i sit forord til sin kommentar til Esajas' Bog kunne pasta, at denne indeholdt den samlede fysik, etik oglogiku). Og tilsvarende spilledc Konfutse, Vergil, Dante:> Shakespeare for ikke at tale om Corpus iuris civilis en central roUe ved at levere mestertexter til deres respektive kulturei; hver af dem med universelte prretentioner,. og hver af dem givende anledning til en veritable skov af kommentarer ved successive generationer af kommentatorer. Sa intim var forbindelsen mellem mestertext og ko:mmenrar, at da digteren Gower i sin Confessio Amantis be119/2014 4:42 PM illiad.dll l 6ofl2 gyndte at skrive "a bok for Engelondes sake" var han omhyggelig med at udstyre vrerket med sit eget (anonyrne) lrerde apparat af noter og opsummeringer samt et langt forord skrevet med henblik pa at ligne prologen til en Bibelkommentar. i 4 Hvad der nu er vigtigt for vore formal er, at disse filosoffer ogsa gentagne gange i historiens 10b har s0gt at udergrave den homeriske encyklopredis tolle. Det er dette omend via mange mellemled der redeger for det 0nske, der stadig er i live, specielt i Tyskland, om at ud- . strrekke eens filosoferen over hele filosofiens tilgrengelige spektrum, ligesom det blev gjort af fx. Aristoteies eller Kant eller Hegel.15 Og det forklarer ogsa visse samtidige filosoffers 0nske om i deres * skrifter at imitere aspekter af de reldre mestertexters stil og hermetiske karakterfor at producere vrerker, det med andre ord'bar evnen til at fremkalde deres egcn kommentarlitteratur. (Ogs:i dette 0nske er fravrerende fra den angelsaksiske filosofis verden ). En primrertext kan videre nyde en ikke blot kulturel men ogsa bevismressig status, sa at kommentarer kan opsra som refleks af at visse texter bliver udnrevt til at have en rolle i vurderingen og akkrediteringen af filosofiske og videnskabelige teser. Den middelalderlige term auctor bet0d ecn, der ikke bare fortjente at bUve lrest men ogsa at blive respekteret og troet; hans skrifter besad auctoritas i denne becydning; de var sammensat af dybe udsagn, der var vrer.d at imitere. De lrerde fors0gte ikke under disse omstreJ1:digheder at konkurrere https://illiad.lib.buffalo.edu/illiad/illiad.dll?Action=IO&Forrn=75&Va ... med deres auctores. De s0gtc * snarere at forsta og fortolke og for sig se]v at reproducere deres texters autoritet. Den hyppige forekomst af veclgaet eller uvedgaet citat fra andre skrifter i middelalderlige arbejder er et ydre tegn pa traditionens og auctoritas' rolle i den rids videnskab, noget der igen afspejler det faktum at vore dages empiriske metoder til videnskabelig vurdering endnu ikke var tilgrengelige eller ikke tilstrrekkelig udbredt.16 Endnu pa dette stadium og selv fx. * i Suarez' vrerk, den farste der skrev et metafysisk vrerk, der ikke var en kommentar til Aristoteles opnar den individuelle videnskahsmands mening kun gyldighed i det omfang den kan vises at vrere underst0ttet af den herskende mening blandt auctores. Saledes er videnskabsmandens arbejde ac samle et reprresenta- . tivt udvalg af experter eller autoriteter pa en made, der ctablcrcr kompabilitet mellem traditionen og det synspunkt, han gar ind for. * * Selv nar vi ser bort fra den marxistiske fifoso:fi~ hvor forfatterens enighed med ordlyden hos Marx eller Engels eller Lenin engang ansas for at trelle som bevis for korrektheden i det, han havde at sige, har reglen om kohrerens i forhold til den generelle v;idenskabelige opinion ikke ganske mistet sit greh som en mecode for gyldigg0relse. Denne regel *implicerer imidlenid ikke * lrengere, at videnskabsmanden skal udtrykke det han vil . sige i form af fortolkninger af teser, der allerede er udtrykt af tidligere mestre; og <let er ikke lrengere tilfreldet, at en videnskabsmands rygte er en funkrion af antallet og bredden af de auctores han selv cvncr .at citcrc. Selvfolgelig reflekterer ikke alle kommentarer enten hagiografi eller slavisk tilh0rsforhold til traditionen. Isrer med genopdagelsen af Aristoteles i det 11. arhundrede opst:ir der en ny form for videnskabelig og kritisk mentalitet, sa at Aquinas kan sla fast {i sin kommentar til Aristoteles' De caelo et mundo), at "studier af filosofi har ikke det mal at vide hvad mennesker har trenkt, men hvad der er tingenes sandhed."' Visse komrrien- . tatorer behandler herefter etablerede texter som blotte dekorative vehikler for videregivelse af deres egne ideer. Visse kommentarer skrives pa den anden side prrecis for at bevise vigtigheden af et vrer~ der hidtil fra alle sider afvises som uvigtigt. Hver af disse former kan imidlertid kun op- .Sta og overleve pa baggrund .af en kommentartradition af hagiogra:fisk eller exegerisk art. Endvidere er selv affattelsen af hagiografiske kommentarer ikke n0dvendigvis inkompatibel med fremforelsen af nye eller kritiske ideer. Allerede i j.0disk og 0stkristen kommentar er megen kritik tilladt, omend kun hvis man overfladisk overholder forskriften. Saledes ma man fx. aldrig sige, at en autoritet cager fejl eller er inkonsistent, men snarere fx. at han er "metaforisk" eller "vanskelig at forsra ... Pa denne made kan der udvirkes en udbredelse af nye ideer, selv om disse aldrig ma annonceres som sadanne. Noget tilsvarende grelder , om middelalderlig indisk :filosofi, hvor den praksis at skrive kommentarer var opstaet som refleks af den .ajensynlige uforsraelighed i de religi0se texter, der havde tjent 93 1/9/2014 4:42 PM

illiad.dl1 ,. ! 8of12 vende ord i tilh0rerens sjrel. "'20 Sand og alvorlig filosofi kan i dette perspektiv kun finde sted inden for rammerne af en skole, og en skole defi,. neres oprindelig netop ved det faktum, at dens medlemmer accepterer ~n f:::elles autoritet (Pythagoras, Platon, Aristoteles, Thomas Aquinas, Duns ScotusJ, og derved ogsa en frelles text som studiets standardvrerk. Og det synes nu ldart, at kommentaren som offentlig genre, og isrer filosoffernes kommentarlitteratur, har vitale rndder ogsa i denne textlige orientering i skoleme. At tillwre en skole betyder netop i middelalderen at vrere engageret i fors0get pa at finde.meningen med netop disse texter, sa at skolens arbejde bliver intimt forbundet med at lave kommentareL Dette grelder ogsa for Thomas Aquinas eller Duns Scorus simpelthen fordi de var uni versir:ersprofessorer., palagt den opgave at viderebringe og*forklare successive dele af de relevante mestertexter i let memorerbar form passende for en rid, da beger {dvs. manuskripter) endnu* var sjreldne og hukommelsen strerk. Skolerne kan endvidere vrere karakteriseret ved modsa!tningen mellem to slags skrift, de esoteriske "indre skrifter", der indeholder de virkelig vigtige doktriner og fonnuleringer, og de mere populrere skrifter rettet mod verden "udenfor".A1edens * Platons overlevende vrerker i * det store og hele synes at vrere sadanne populrere ~ydre" skrifrer (der afspejler Platons synspunkt, at en pers()n kun "Jeger"' nar han skriver), er Aristoteles7 skrifter snarere inrerne logoi fra skolen. Som Owens siger det om Aristotehttps://illiad.lib.buffalo.edu/illiad/illiad.dll?Action=lO&FollIF'75&Va ... Ies' Metafysik: "Disse b0gers stil og teknik har ikke karakter af skrifter, som det nogensinde var meningen skulle "publiceres", i den forstand at de skulle rettes til et ube-* stemt publikum. "21 De ma snarere fortolkes i forhold til egentlig skoleakrivitet. Ogsa af denne grund ma filosofistudenter have assi- * stance fra kommentarer~ eftersom deres afstand til de oprindelige mestre i de respek:tive skoler vokser. Med den akkrediterede mesterlitteraturs vrekst blev der ogsa brug for synoptiske kompendier a la Isidor af Sevillas eller Peter Lombards libri sententiarum. Deter kompilationer af citater fra Kirkefredrene og and.re auctores, der er systematisk organiseret snarere end ud fra den Bibelske orden, de forst havde staet i. Principielt er de imidJertid lrereb0ger, der afspejler grengs praksis i de lrerde institutioner i Middelalderen og senere. Og tilsvarende, nar engang Wittgenstein selv ikke lrengere er ved handen til at forklare * betydningen af og forbindelseme mell~m hans gnomiske . udsagn, sa begynder kommentarer og epitoiner om hans trenkning at blive produceret. Holder vi dette meget specielle tilfrelde udenfor, sa findes kommentar-traditionen ikke i den engelsksprogede filosofis verden: filosoffer~ der s.kriver pa engelsk, besad aldrig emsket om at producere texter, der var vrerd at kommentere, og filosoffer i denne tradition er ikke optaget af den ide, at dens texter egent1 lig skulle tjene som genstand for kommentarer. Dette er i det mindste delvis fordi denne filosofi blev pabegyndt af trenkere, der 0nskede at btyde med, hvad de sa som udtjente praksisser i fortiden. I England, som (indledningsvis) pa kontinentet, var den "nye filosofi" ikke orienteret i skoler og mod skoletexter~ men mod ideer., argumenter og problemer: Saledes blev der ikke skrevet kommentarer om Hume og Berkeley, ikke mindst fordi deres texter modsat hvad tilfreldet var med Lombard eller Aquinas ( eller Shakespeare eller Milton) aldrig blev brugt som texter for skoledrenge. Det ville imidlertid vre:re forkert at se den revolution, der blev gennemfurt af Gassendis og Lock.es samridige en revolution der kan ses, anno regni derridanae, kun at have haft varende filosofisk succes i angelsaksiske lande som bestaende alene i den positive overgang til noget nyt. Som Duhem og andre . har vist, var filosoffer langt tidligere begyndt at trenke i de~ nyes begreber; visuel og videnskabelig orientering. Bade Nicholas d'Autrecourt og Telesio havde set viden som noget der udelukkende hidr.arte fra sanserrie. Men sadanne trenkere fortsatte samtidig med at hylde den gamle afhrengighed (hagiogia£sk eller kritisk} af traditionen. Essensen af den Gassendi-Lockeske revolution var snarere negativ: den bestod i selve det faktum, at der blev fadt en filosofi.sk kultur hvo.ri kommentarskriveriet ikke havde nogen plads. VI.. Et nyt kort over filosofien Det er en simpel sag at foresrille sig et kort over filosofien, hvor en filosofs plads bestemmes af <let antal kommentarei; der er skrevet om hans vrerker, og hvor forbin,95 1/9/2014 4:42 PM illiad.dll 9of12 delsen mellem een filosof og hans efterfalgere etableres ud fra det omfang, hvori den sidste er ansvarlig for kommentarer til den forste. Det sterste knudepunkt pa dette kort vil nresten sikkert vrere optaget * af Aristoteles, mesteren for alle der ved, fra hvem ogsa det st0rste antal videre knudepunkter nedstammer. Forfatterne til Vedaerne og Upanishaderne vii ogsa indtage prominente pladser pa dette kort, ligsom Porphyrius, Augustin, Boethius og Thomas Aquinas. Kant, Hegel, Marx, Wittgenstein og Heidegger er punkter i mellemst0rrelsen. Engelske og amerikanske filosoffer, med den mulige undtagelse i Locke, optrreder sler ikke pa kortet. For at g0re rede for alle de mulige forbindelser ma kortet indehoide ikke bare filosoffer, ,men ogsa digrere, grammatikere, jurister, teologer og mange and.re pa en made, der yder retfrerdighed ril de aktuelle historiske relationer melIem filosofien og dens s0ster- . discipliner. Nar dette er gjort, finder vi, at en af de mest vigtige positioner pa kortet optages af den allerede nrevnte teolog Peter Lombard, hvis kompilarion IJibri quattuor sententiarum indtager en ret speciel plads i kraft af det faktum, at affattelsen af en kommentar til dette vrerk i 1222 blev obligatorisk for alle kandidater, der lreste Bachelor i teologi et edikt, der omfatter sa lysende skikkelser som Aquinas, Bonaventure, Scotus, Ockham~ Aureol, Gregor af Rimini og utallige andre. Dette var ikke pa grund af nogen srerlig litterrer udmrerkelse ved texten selv; Lombards Scetninger, et ukontroversielt kompendium over alle st0rre problerner, 96 https://illiad.lib.buffalo.edu/illiad/illiad.dll?Action=IO&Fonn=75&Va ... tjente snarere som den 4efinitive kilde til filosofisk-teologiske femfinger0Velser for successive generarioner af stuclenter. Kortet er ogsa instruktivt ved at give os et direkte billede af pa hvilke mader, filosofiske forfattere blev taget op og stettet af forskellige * verdslige og religiese magter i historiens leb. Og kortet indehrerer ogsa et n}'t* syn pa vor rids filoso:fiske geografi. For medens alle filosoffer, om de sa \rar jadiske!> kristne,. kinesiske, islamiske eller indiske, engang var forenet (omend uvidende derom) i en frelles indsats for at anstrenge sig for at fortolke { og kritisere og ekstrapolere) en eller anden kerne af mestertexter, sa er filosoffeme i dag i denne henseende inddelt i to modsatte lejre. Pa den ene side har vi det der kunne kaldes den filosofiske kommentarkultur i Tyskland, Frankrig og Italien, . hvor filosoffer (bortset fra et lille antal femtekolonnister fra den analyriske lejr) fortsretter med at respektere (omend pa forskellig made) traditionens gamle textligt orienterede vaner. Her er filosoffeme typisk styret af den ide, at filosofien ma vrere noget alvorligt og dybt, og de er vant til den ide, at filosofiske texter rettelig b0r anvende et kom'pliceret og hermetisk sprog. Pa den anden side (og som sagt fu1dstrendig uden for * kortet} har vi hvad der filosofisk talt er de ikke-kommenre. rende kulturer i nutidens England og <lets tidligere kolonier, i Skandinavien, Polen og 0strig, hvor filosofien eller i det mindste den 61osofiske hovedstr0mning mangler denne textlige orientering og uddannelse. Her er filosoffernes skrifter karakteriseret ved en form for let stilistisk overfladiskhed der tidligere og an- . detsteds afvises som unlosofisk. Hvor traditionen for skoler og mestte, som vi har set> blev opgivet for evigt i England omkring pa Lockes tid, blev denne tradition genoprettet i det 19. arhundredes Tyskland og'har fortsat uden afbryddse siden. I Frankrig synes den fi;:,rst at vrere blevet genantrendt i de sidste tiar * (hvad der afspej1er en afhrengighed af tyske modeller hos megen aktuel fransk filosofi), og efter et langt interregnum af filosofi af en ikke-textlig . orienteret art. Disse forskelle opstod af en lang rrekke grunde, nogle af dem religwse og politiske. Sã ledes har engelsk ( og ameri- kansk} filosofi siden Locke vreret en udprreget demokratisk affrere, i den forstand at successive generarioner af filosoffer hat haft blikket rettet ikke i veneration mod tidligere mestre men mod filosofkolleger, som man henvendcr sig til som ligem*rend i en and af fortsat diskussion. (Engelsk litteratur, hvor andre standarder og tradirioner hersker, bar pa den anden side vreret i stand til at bevare den form for veneration og respekt overfor texten, pa baggrund af hvilken affattelsen af kommentarer kan blomstre.) Den tyske filosofis kommentar-oriencering er i det mindste i ikke ringe omfang et resultat af det faktum, at tyskernes filosofi altid, i middelalderen som i den moderne rerã har vreret et uni versitetsprodukt. Jkke kun texr-orienteringen blev arvet af de tyske filosoffer, men ogsa mange af de praksisser, der e.r assoderet med den, frem for alt hvad i I l i I I I i 1/9/2014 4:42 PM * I illiad.dll 10of12 angar strreben mod en universe! eller eneyklopredisk filosofi, dannelsen af skoler og af ortoog heterodoxier. Selv Kant gav timer i form af kommentarer (han gav aldrig et kursus i sin egen .filosofi), og kurser af denne art (normalt upubliceret) har vreret dikteret af statutterne pa mo- , deme tyske universiteter til langt ind j det 19. arhundrede.22 Tyskfilosofi er endvidere afficeret af den ned.ar- . vede ide, at der i teoretisk filosofi ikke find.es sandheder i sig selv, som vi kari fa adgang til, men kun folks t;mker en ide, der i det mindste er inspireret af Kant og Hegel og soni nuomdage accepteres som et faktum i det meste af det kontinentale Europa. Saiedes er det at filosof ere ikke at s0ge sandheden eller at s0ge argumenter eller beviser for hvad man troi er sandt; deter snarere at skrive historien om, hvad folk har ta::nk-r, da <let prrecis afsl0res i den langsomt voksende strnm af kanoniske texter. Filoso:fi og filosofihistorie bliver herved identificeret. I nogle kredse har dette ledt til historiske og filologiske arbejder af h0jeste karat; i and.re er det (i stadigt voksende omfang} degeneret til en behandling af texter, der er rent litt:errer. * Den filosofiske students rolle i en kultur som den er stort set passiv: den spirende filosof bela::res om, at det er mest passende for lram at filosof ere igennem fortidens mesterfilosoffer, for kun saledes vil han blive i stand ti1 fuldt ud at dykke ned i den stadigt voksende strnm af kanoniske texter; den aktive give-andtake i filosofisk udveksling finder saJedes ikke sted mellem lrerer og student, men pa tredje hand: mellem text og https://illi11d.lib.buffaio.edu/illiad/illiad.dll? Action= l O&F omr=7 5& Va ... kommentator-forelreser. Selvfolgelig er ogsa de angelsaksiske Jandes filoso:fi i vor rid et universitctsfreno- . men; det ville imidlertid vrere .forkert at negligere konse- . kvenseme af det faktum) at * de vigtigste filosofiske bevregelser blandt engelsksprogede filosoffer prrecis vo.ksede op imod modstanden fra etablerede sko1er og organer. Series filosofisk uddannelse er i disse lande, i <let mindste ideelt set~ centreret ikke om forelresninger, men om semi- . narer og avelser, der indebrerer en aktiv udveksling mellem studenter og lrerere. Filosofi som aktivitet indlreres dermed i det sma, gennem at praktisere diskussion og argument. Og sa er det ikke texter anskuet holistisk, men individuelle ideer, problemer og ar- * gumenter, der indtager scenen. Pa den anden side betyder det imidlertid at studenten lreser lidet, der er dybt, eller som har srerlig lang levetid, sa at bred.den i filosofiens klassiske former, der tidligere blev videregivet gennem tret (og obligarorisk) studium af mestrene, normalt undviges. De mest prominente angelsaksiske filosoffer i det akruelle arhundrede har saledes befriet sig, trin for trin, fra resteme af deres disciplins litterrere, historiske og filologiske forbindelser til fordel for en alliance med formallogikken. Deraf det 0jensynlige paradox, at den sproglige analyses filosofi normalt ikke har vovet at tillade sig nogen srerlig (fx. resterisk) fascination ved sproget selv.23 Dorninerende har i stedet vreret forskellige varianter af en ide:. som via , Frege blev graver ud af Platon, ideen om et omrade af udsagn, der opfattes som et lager af fastlagte, objektive betydninger, hver for sig i stand til uproblematisk at blive indfanget i en prrecist styret syntax. Det er klart, hvorfor denne ide, selv i dens mere so.fistikerede senere varianter, skulle vise sig ikke at fore i retning af investeringen af store anstrengelscr i lresningen og forstaelsen af variskelige texter. Og det er ogsa klart hvorfor den matte iriiplicere en afvisning af den form for historistisk filosofi. som omhandler privilegerede sprog, folk eller epoker, sadan som vi finder det i Hegels eller Gentiles eller Heideggers skrifter; Selvfolgelig har ikke alle analytiske filosoffer antaget Freges ide. Saledes er der de mere eller mindre pragmatisk orienterede sprogopfattelser, der blev dyrket af Wittgenstein eller talehandlingsteoretikerne. Der er det synspunkt, der hyldes af Quine eller Winch, der hrevder, at sretninger kun antager mening i en kontext af et eller andet "begrebsligt skema". Ingen af disse opfattelser nrermer sig imidlertid et syn, der kunne sanktionere en genopblussen af den orienrering mod mestertexter som autoritative, der engang var karakteristisk for alle st0rre filosofiske kulturer. VII. Epiloff_: Om kilden til plosofisk viden * Hvad er kilderne til filosofisk viden, og hvad et metoderne til at verificere filosofiske uds~gn? At pasta, at ?adanne udsagn kendes a priori er ikke andet end at benrevne problemet og kan sammenlignes med snakken om Museme, * der ander liv i digteren. Selve 97 1/9/2014 4:42 PM illiad.dll https://illiad.lib.bu:ffalo.edu/illiad/illiad.dll?Action=IO&Fonn=75&Va ... terminologien ~kilder til vitavse handvrerk ved at kopivanskcligt at finde pa yderligere exden" er faktisk en figurativ ere mestrenes billeder ma empler at tilfuje denne lisre. udvidelse, der nresten sikkert imitere de filosofiske mestres 2. Se fx. Buck og Herding, Geffcken, forste gang anvendtes af den aktivitet og tankestil ved at de Lubac, Sandkiihlei; Lohfink og alexandrinske hofpoet Callikommentere deres vrerker. ogsa Minnis (som jeg specielt skylder machus, af et ord, der som sin Ikke mindst af denne grund er * meget). Alle disse er historiske stubogstavelige betydning har: det vigtigt at vende sig mod dier, begramser til kommentarer af en str0ms eller flods udspring. en forfatters ordlyd, mod orispecielle typer og fra specielle perio- "Og ikke ethvert vand brerer ginaltexten. For som William der. Et mere generelt vrerk er Hobbes Melissae til Deo, kun fra den Whetely {fl. 1309-16) papeger (ed.), bvis indhold imidlertid ikke er meget andet end resumeer af uformel rislende strnm, der springer i en kommentar til De discisnak. fra et helligt bjerg, rent og plina scolarium af pseudo-Bo3. Saledes ser vi her bort fra de ubesmittet, selve vandenes ethius, er det "de 'autentiske' tilfrelde, hvor studentemoter bliver konge."24 mrends udsagn, der mest omoffentliggjon sa at sige pr. tilfrelde, At drikke fra den kilde, hyggeligt og fast indskrives .i hvilket ikke vil sige pa grund af deres som en anden digter allerede tilh0rerens and. " 28 egen indre vigrighed, men som en har drukket fra, det betyder, spejling af deres respektive forfatteres som traditionen siger, at imiOveruettelse: uafhrengigt etablerede ry (dette fx. i tere denne digter i sit vrerk.is Frederik St;ernfelt rilfa:lder med Galileis tidlige notesOg i denne sag er det vigtigt, b0ger om Aristoteles' Fysik, eller med Lenins ''Noter om Hegels Logik'' el.:' at man skal "trrekke pa den ler med Wittgensteins "Remarks on oprindelige, rene kilde, ikke Frazer's Golden Bough") dens forurenede afledninger." 4. Cf. Pfeiffer. s. 3. For "Muserne, der engang beNOTER 5. Begrebet "homily" [pra:diken, oplrerte Hesiod og nu besvarer 1. Medens Leibniz' Nouveaux Essais byggeligt foredragj blev brugt som Callimachus' sp0rgsmal, siger mest korrekt kan klassificeres som en betegnelse for denne form for kom- ~~ altid f)andheden. " 26 kritisk anmeldelse, ma det indremmentar, hos fx. Epiktet. Nar krisme Det synes nu klart, at visse mes, at Lockes shifter har fremkaldt pra:dikanter tager sretriinger fra Bibeenkeltpersoner faktisk hat en genuine kommentarer i andre cirklei; Jen som basis for deres pra:~ener, srerlig lethed j eller talent til sõ fx. i Henry Lee: AntiScepticism: folger de saledes heri en a:ldre tradiat praktisere filosofi, og at det or Notes Upon Each Chapter of Mr. rion. Locke's Essay Concerning Human 6. Makdisi, s. 649. var dette faktum, dcr blcv Understanding. With an &:plication 7. Sc Zimmermann, isrer s. 31 ff., omend indirekte anerkendt i of all the Particulars of which he Treom communis opinio -doktrinens opskellet mellem "auctores" og ats \1702) eller senere i John Yolton: rindelse i kirkeretten, og om den blotte "autores"', som tidli-Locke and the Compass of Human rolle, juridisk videnskab og juridisk gere :filoso:fiske kulturer reUnderstanding. A Selective Commenpraksis og prrecedens spiller i konstispekterede. Bestemte indivitary on the "Essay" (1970). Efter tueringen af den herrschende Meider har den form for tavs viLocke synes filosoffer, der skriver pa nung. den, der forer til det, som vi i engelsk, imidlerrid nresten ikke at Lovkommentarer bar ogsa en memangel pa et mere adrekvat have fremkaldt nogen kommentarer get mindre signifikant rolle at spille i udtryk kan kalde filoso:fisk overhoveder. :l'viills Examination of * den.engelsktalende verden, ornend Sir William Hamilton's Philosophy er dette selvfolgelig hrenger sammen syn (maske ogsa til at udikke noget kontratilfre!de, eftersõ med at de tilsvarende objektva:rker trykke det filosofiske syn, elMill i dette v.erk behandler Hamilogsa i vidt omfang er fravrerende. ler i hvert fald tiJ at indsamle tons filosofi og ikke noget enkelt William Blackstones Commentaries eller fi.ltrere sadanrie syn fra skrift. Broads Examination of on the Laws of England er ikke, til tidligere kilder). Og somOaMcTaggart's Philosophy (1933/38) er trods for titlen, kommentare~ i den ' keshott papeger, kan tavs eller pa den anden side en genuin komstrikte betydning vi her anvender, og praktisk viden "hverken lreres mentar, og der samme kan siges om det ga:Jder heller ikke Benthams A videre eller indlreres, kun giThe Student's Handbook, Synoptical Comment on the Commentaries, der ves videre og opnas. Den finand Explanatory, of Mr.]. S. Mill's mere direkte er en kritik af Blackstodes kun i praksis."27 Saledes System of Logic af Re\•. A. H. Killick nes vrerk. Pa den anden side opstar {London 1870). Bortset fra disse exder imidlerrid mi:gen dommerskabt anerkendte ogsa alle tidligere empler og det temmelig specielle lmr i de angelsaksiske lande gennem filosofiske kulturer, at filosotilfa:lde med kommentar:er, dei er en kommentarproces i forhold til tidfistudenter ligesom malereskrevet som en del af kritiske udgaligere domstoles beslutninger og lever ma lrere deres kunsts ver, vi!. la:seren imidlertid finde det domme. 98 11 ofl2 l,l9/2014 4:42 PM illiad.dll 12 of12 8. Geffcken, s. 408. Lohfink, s 2f. 9. Cf. at Dilg. Makdisi peger pa (s, 659). at de islamiske retsradgiveres skolastiske metode allerede i det 13. arhundrede blev brugt pi det medicinske omrade, som fx. i Najm adDin b. al-Lubudis vrerk. 10. William Sharp 'tvkKechnie Magna Cana: A Commentary on the Great Charter of King]ohn, 2nd ed. (Glasgow 1941), s. 121. 11. Som Havelock papeger: "Dette er den historiske oprindelse, f ons og origo, den bevregelige arsag til det frenomen vi stadig kalder "poesi"." (s. 43) 12. Havelock. s. 29. P£eiffei; s. 5. 13. Patrologia latina, ed. J.P.Migne (Paris 1844-46), xxiv, 18B-19B. 14. Minnis, s. 177ff. 15. Der er filosoffer i den angelsaksiske verden, der har prztentioner om en universalitet af denne art; saledes Whitehead, i vort arhundrede, og ogsa Jonathan Edwards og sa er det signifikant, at der faktisk er blevet produceret isolerede kommentarer til *deres va:rker. Om Whitehead se Donald W. Sherburne A Key to Whitehead's Process and Reality (1971); og om Edwards se Jeremiah Day An Examination of President Edwards' l1UJuiry on the Freedom of Will. (1841}, Henry Philip Tappan A Review of Edwards' "Inquiry into the Freedom of the Will (183 8) og Albert Taylor Bledsoe An Examination of President Edwards' Inquiry into the Freedom of the Will (1845), der imidlertid alle star trettere pa kritiske anmeldelser end pa kommentarer i den strikte betydning vi her anvender. Rawls har ogsa en status, der i visse cirkler mermer sig universalfilosoffcns, og det er saledes interessant at Robert Paul Wolff (rilfreldigvis forfatter tif kommentarer til Kant og * Marx) skulle have skrcvet et va=rk med riden Understanding Rawls: A Reconstruction and Critique of a Theory' of Justice (1977), der har mange af kommentarens tr::ek, som vi her forsclr dem. 16. Cf. Specht. __ 17. Mohanty, s. 181. 18. Mohancy s. 181. l9. Dette ~der endog for Kants skrifter; der maske kunne anses for at udgare en undtagelse i forhold tiI betingelse ii. Disse skrifter udviser ganhttps://illiad.lib.butfalo.edu/illiad/illiad.dll?Action=lO&Form=75&Va ... ski:: vist ikke noget af den slags etymologisk ordspil, der er karakterisrisk for Hegels og Heideggers skrifter. Og de besidder ingen poetiske egenskaber. Jeg vii ikke desto mindre argumentere for, at ordlyden af Kants .skrifter har udevet og stadig udever en .fascination af en art, der er uta:n* kelig i forhold til nogen angelsaksisk fi)osofisk forfatter, og det bade blandt filosoffer og endog et hredere publikum i Tyskland. 20. Pfeiffer, s. 31f. l indisk filosofi bcstar filosoffens arbej de belier ikke i udefra at studere en visdom, der pi en eller anden made er fastlagt; filosoffen ska! snarere imitere tidligere mestres ta':nken og filosoferen i sin. Cf. Deutsch. 21. Owens, s. 75. Se ogsa Jaegei;. s. 136f. 22. I tyske juridiske fakulteter indtagcr underv:isningsfonner, der er centreret om io*vkommentar, en ubestridt position selv i dag (og deter va::rd at mrerke sig, at ogsa i andre henseender har modsa::tningen mellem kommentarog ikke-kommentar-kulturer i filosofien ligheder med modsa::tningen mellem kulturer med henholdsvis kodificerer lov og common law (szdvaneret) indenfor juraen.} 23. J.L.Austin e~ maske det eneste vigtige kontratilfa:lde i forhold ril denne p:istand •. 24. "Hymn to Apollo"', 110-12 25. Kambylis, s. 122. * 26. Pfeiffer, s. 125 £. 27. 1962, s. 11. T a:nk pa passagen fra Platons syvende brev ovenfor. 28. Cf. Minnis, s. 9 .. LIITERATUR Buck, A og Herding 0. (eds.) Der Kommentar in der Renaissance, Boppard 1975 Deutsch, Eliot "Knowledge and the Tradition Text in Indian Philosophy ... in C.J.Larson og E. Deutsch (eds.} Interpreting Across Boundaries. New Essays in Comparative Philosophy, Princeton 1988 Dilg, P. "'Die botanische Kommentarlitteratur in Italien um 1500 und ihr Einfluss aufDeutschland"', in Buck og Herding 1975 Geffcken, Johannes "Zur Entstehung und .zum Wesen des griechischen wisenschaftlic:hen Kommentars", Hermes 57, 1932 Havelock, Eric A. Pref ace to Plato, Oxford 1963 Hobbs, Edward C. (ed.) The Commentary Hermeneutically Considered, Berkeley 1978 Jaeger, W. Studien zur Entstehungsge* schicbte der Metaphysik des Aristoteles, Berlin 1912 Kambylis, Arhanasios Die Dichterweihe uru:l ihre Symbolik. Untersuchungen zu Hesiodos, Kallimachos, Proper,;;. und Ennius, Heidelberg 1965 ' Lohfink, Gerhard "Kommentar als Gattung", Bibel und Leben 15, 1974 Lubac, Henri de &egese mediivale. Les quatre sens de I'Ecriture, 4 vols, Paris 1959-64 Makdisi, G. ~The Scholastic Method in Medieval Education. An Inquiry into its Origins in Law and Theology", Speculum 49, 1974 . Minnis, A:J. Medieval Theory of Authorship. Scholastic Literary Attitudes in the Later Middle Ages, London 1982 Mohanty, j.N. "Indian Philosophy'", Encyclopaedia Britannica/, 15th ed. vol. 21, 1985 Oakeshott, M. Rationalism in Politics and Other Essays, London 1962 . Owens, Joseph The Doctrine of Being in the Aristotelian "Metaphysics", 2nd ed., Toronto 1963 Pfeiffer, Rudolf History of Classical Scholarship. From the Beginnings to the end of the Hellenistic Age, Oxford1968 Sandki.ihler, B. Die frUhen Dantekommenlare und ihr Verhiiltnis zur mittela!t~lichen Kommentartradition, Regensburg 1966 Specht, Rainer "Uber den Stil der Disputationes Metaphysicae von Francisco Suarez", Allgemeine Zeitschrift fur Pbilosophie, 13, 1988 Zimmermann, Rita Die Relevam;: einer herrschenden Meinung {Ur Anwendung, Fortbildung und iuissenscbaft/iche Erf orschung des Rechts, Berlin 1983 99 11912014 4:42 PM