TEORIE V!DY / THEORY OF SCIENCE / XXXIII / 2011 / 3 ////// studie / article ////////////////////////////////////////// ÚVAHY O!DIALEKTICE V!SOCIÁLNÍCH V"DÁCH Abstrakt: Po!pádu totalitárních systém", je# spo$ívaly na! marxistické ideologii, se sociální v%da za$ala k! dialektice chovat rezervovan%, p&ípadn% ji zcela vylou$ila z!legitimního instrumentária v%dy. Studie se na!pozadí v'voje a!prom%n dialektiky v!r"zn'ch sociologick'ch koncepcích (s!d"razem na!koncepce mén% známé nebo opomíjené, nap&. Gurvitchovu, Ber(jajevovu, Stalinovu, Kojèvovu aj.) sna#í odpov%d%t t&i otázky: a)!nakolik je „dialektická sociologie" mo#ná, b) zda nejde o! redundantní termín (radikální a!kritická sociologie jsou taky „dialektické"), c) ukázat elementární principy, jimi# se „dialektické zkoumání" sociální reality m"#e $i má &ídit. V!záv%ru ukazuje rozdílnost princip" tzv. lazarsfeldovského a! radikáln% kritického paradigmatu v!empirickém v'zkumu. Klí#ová slova: dialektika! radikální a! kritická sociologie! frankfurtská )kola! radikální empirick' v'zkum! principy dialektické anal'zy v!sociálních v%dách Re$ ections on Dialectics in the Social Sciences Abstract: A* er the break-up of totalitarian regimes grounded in Marxist ideology, social science tended to avoid the concept of dialectics, or directly excluded it from its scienti+ c agenda. , is article tries to elaborate on three questions (concentrating on less familiar or neglected conceptions, e. g. the approaches worked out by Gurvitch, Kojève, Sartre, Stalin, etc.) relating to the development and transformations of dialectic in various sociological conceptions: a) is "dialectical sociology" possible, b) is the concept of "dialectics" redundant (radical and critical sociologies are also "dialectical", c)!what are the elementary principles which could or should guide "dialectical studies" of social reality. At the end, the dierence between principles of the so-called Lazarsfeldian and radically critical paradigm is demonstrated against the background of empirical research. Keywords: dialectics! radical and critical sociology! Frankfurt school! radical empirical research! principles of dialectical analysis in social sciences MILOSLAV PETRUSEK Institut sociologick!ch studií FSV UK U"K#í$e 8, 158"05 Praha 5 email / mpetrusek@seznam.cz 388 Cíle a!limity Dialektika, a% jí prozatím rozumíme metodu, ontologii, komponentu státní ideologie, kritické anal!zy spole&nosti &i je't( n(co dal'ího, s"námi sama sehrála svou dialektickou hru: po" pádu „reálného socialismu" jakoby vstoupila do" ilegality a" dnes, kdy kapitalismus „volné sout($e" se sv!mi globaliza&ními nároky vyjevil své vnit#n( protikladné tendence a" jednozna&n( prokázal mylnost hegelovsko-fukuyamovské teze o" „konci d(jin", op(t vystoupila ze sv!ch tajemn!ch zákoutí a"postupn( se stává legitimní sou&ástí instrumentária tém(# ka$dé sociologie, zejména té, která aspiruje na"pln(ní sociáln( kritick!ch funkcí. Ne ka$dá kritická sociologie je ov'em explicite dialektická, nap#íklad Nov' duch kapitalismu Luca Boltanskiho a" Eve Chiapello1 je sice kritick!, dokonce „nov( kritick!", nikoliv v'ak „dialektick!". Cílem této p#ehledové studie je ukázat na"vybran!ch p#íkladech peripetie a"„dobrodru$ství dialektiky" (Merleau-Ponty) bez nárok) na"„encyklopedickou" úplnost. Vybrali jsme dokonce v(dom( také autory u"nás mezi sociálními v(dci málo známé (nap#. Kojèva) nebo opomenuté, av'ak ne zcela právem zapomenuté (nap#. Gurvitche) a"u"koncepcí znám!ch (frankfurtská 'kola) se sna$íme poukázat na"souvislosti ne úpln( b($né nebo vysv(tlované pro „standardního sociálního v(dce" n(kdy a$ p#íli' enigmaticky. Nechceme taky pominout v!klad deformací dialektiky („stalinská dogmatika"), jimi$ byly $iveny dv( generace * losof) a"sociolog) také proto, $e jde mimo jiné o"zajímav! úsek „sociologie v(d(ní". V"záv(ru hypoteticky klademe (a"stejn( hypoteticky odpovídáme) otázku, jak m)$e (&i zda v)bec m)$e) „dialektická sociologie" v"sociálních v(dách fungovat, nemá-li b!t pouze p#ipomínkou jisté, snad dokonce ctihodné v!vojové tradice, nebo naopak nástrojem, jím$ lze vysv(tlit v'echno a"v$dycky – ostatn( tuto zku'enost jsme s"dialektikou ji$ jednou u&inili. Pád dialektiky do!„jámy zapomn%ní"? Dialektiku nacházíme ve"v!voji moderního my'lení v"podobách velmi rozmanit!ch – od"pozdních spekulativních systém) p#es studium lidské ka$dodennosti po"pádnou „kulturní kritiku" moderní spole&nosti a"postavení 1 Luc BOLTANSKI – Eve CHIAPELLO, Le nouvel esprit du capitalism. Pa#í$: Éditions Galimard 1999 (angl. 2006). Srv. té$ recenzi Jana Mar'álka, která upozor+uje na"element „dialektického spiritualismu" in: Sociologick' $asopis, ro&. 44, 2008, &."5, s. 1052. Miloslav Petrusek 389 &lov(ka v"ní. Pominout nelze ale skute&nost, $e dialektika $ije také v"r)zn!ch podobách a"terminologick!ch p#evlecích (u"Baumana nap#. jako ambivalence)2 a"v"sociologii „prepostmoderní" – nap#. v"Aronov( kritice totalitarismu, jako$ i"v"postmoderní * loso* i (Bataille, Derrida aj.).3 V"postkomunistick!ch zemích (o"Rusku to samoz#ejm( platí cum grano salis) do'lo k"jakémusi „spontánnímu" pádu dialektiky do"jámy zapomn(ní na"základ( této prosté a"p#esv(d&ivé logiky: pád komunismu jako formace – pád marxismu jako státní ideologie – pád marxismu jako sociáln% v%dního paradigmatu – úpadek „marxistické inspirace" v! sociálních v%dách – konec dialektiky jako hegelovsko-marxistické spekulace a!jako sou$ásti ideologické báze totalitního systému. Logika této #ady je v"jejím po&átku a"záv(ru: na"po- &átku stojí pád „vt(leného marxismu" jako totalitního systému a"na"konci vylou&ení dialektiky z"poznávacího instrumentária sociálních v(d a) jako spekulace z" hlediska teoretického a" b) jako pseudo* loso* cké apologetiky totalitarismu z"hlediska prakticko-politického. V"sociálních v(dách ale v(t'inou není nic nového pod sluncem. , eodor W. Adorno ji$ v"Minima moralia napsal: Dialektika povstala ze so* stiky, zp)sobu vedení diskuse, jen$ m(l ot#ást dogmatick!mi tvrzeními a"[...] ud(lat slab'í #e& siln(j'í. Následn( se z"ní v'ak stala proti philosophia perenis, v(&ná móda kritiky, azyl v'ech my'lenek utla&ovan!ch, i" t(ch, které jim nep#i'ly na"mysl. [...] Od"po&átku ale byla i"nástrojem panství, formální technikou apologie lhostejnou k"obsahu, slou$ící t(m, kte#í mohli zaplatit. Její pravda &i nepravda tak nespo&ívá ani tak v"metod( jako takové, n!br$ v"intenci projevující se v"d(jinném procesu.4 A"práv( o"tu „intenci" v$dycky p#i „aplikaci" dialektiky primárn( 'lo. Dialektika jako „& loso& e totality" a!totalitarismu: Lukács a!Ber'jajev Ona #ada „diskvali* kující" dialektiku není tak triviální, jak se nutn( musí jevit erudovan!m * losof)m, kte#í se s"dialektikou setkávají stále a"v"kontextech nejrozmanit(j'ích – ostatn( dnes dosti &asto v"kontextu postmoderním.5 2 Zygmunt BAUMAN, Modernity and Ambivalence. Lond!n: Polity Press 1991. 3 Srv. Tony SMITH, Dialectical Social , eory and Its Critics: From Hegel to Analytical Marxism and Postmodernism. Albany: State University New York Press 1993. 4 , eodor W. ADORNO, Minima moralia. Praha: Academia 2009, s. 241. 5 Srv. Maria KOWALSKA, Dialektyka poza dialektyk.: Od!Bataille'a do!Derridy. Var'ava: Aletheia 2000. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 390 Tuto snad a$ tém(# karikaturní formu odmítnutí dialektiky jako prosté a" jednoduché „+ loso+ e totalitarismu" (&i dokonce jen speci* cké „rétoriky komunismu") je ale mo$né hloub(ji pochopit za"p#edpokladu, $e p#ijmeme tezi, $e jádrem dialektiky, toti$ ka$dé „marxistické dialektiky" (jako „teorie" i" jako „metody"), je idea celostnosti, idea celku, idea totality. Dnes se má dost obecn( za" to, $e jádrem hegelovské * loso* e, z"ní$ Marx samoz#ejm( vychází, je práv( tato kategorie, d)raz na" celek, totalitu. Práv( kategorie celku jediná údajn( garantuje, $e na'e my'lení neupadne do" spekulativní „abstrakce", v"ní$ se celek sv(ta, celostnost bytí (p#írodního i"spole&enského) rozpadne v"sumu nespojit!ch jednotlivin a"partikulárií (do"„metafyziky"). Pojem „metafyzika" je ji$ od"Engelsov!ch dob pou$íván pon(kud speci* cky (u"Stalina vulgárn(). V"Dialektice p&írody Engels tezovit( pí'e: Dva * loso* cké sm(ry, metafyzick! se strnul!mi kategoriemi, dialektick! (Aristoteles a"zejména Hegel) s"plynul!mi kategoriemi; d)kazy, $e tyto strnulé protiklady d)vodu a"následku, p#í&iny a"ú&inku, toto$nosti a"rozdílnosti, zdání a"podstaty jsou neudr$itelné, $e anal!za dokazuje, $e jeden pól je u$ obsa$en v"druhém jako in nuce, $e v"ur&itém bod( se jeden pól zvrací v"druh! a"$e celá logika se vyvíjí teprve z"t(chto pokra&ujících protiklad).6 Pravd(podobn( první, kdo upozornil se v'í d)razností na"to, $e „jádrem dialektiky" je idea celku, totality byl Georg Lukács,7 kter! v"knize D%jiny a! t&ídní v%domí (1923) ukázal, $e marxismus se musí „vrátit k"Hegelovi", k"jeho ideji totality proto, $e bez této kategorie nelze porozum(t dv(ma spolu souvisejícím proces)m: – procesu „rozpadu" totality kapitalistické spole&nosti v"soubor zv(cn(n!ch relací a 6 Bed#ich ENGELS, „Dialektika p#írody." In: Karel MARX – Bed#ich ENGELS, Spisy. Sv. 20. Praha: Svoboda 1966, s. 483. 7 Spor o"to, co je „jádrem dialektiky" je jist( pon(kud scholastick!, nicmén( p#ipome+me ho v"ná&rtu. Podle Lenina je „ve"vlastním smyslu dialektika studium rozporu v"samé podstat( p#edm(t)"; Vladimír I. LENIN, Filoso+ cké se)ity. Praha: SNPL 1953, s. 229. Podle Miloslava Ransdorfa je „jádrem Hegelovy dialektické metody [...] dialektika bezprost#edního a"zprost#edkovaného". Ransdorf vyt!ká Lukácsovi, $e sice správn( pochopil roli „konkrétní totality" u"Marxe, ale „d)kladn( popletl zv(cn(ní a"zprost#edkování" atd.; Miloslav RANSDORF, Nové $tení Marxe. Praha: Futura 1999, s. 64. Podle Jind#icha Zeleného je jádrem dialektiky nov! typ racionality, kter! vyr)stá z"rozvoje moderní v(dy a"z"v!vojové tendence spole&nosti k"socialismu; Jind#ich ZELEN-, Pojednání o!dialektice. Praha: Svoboda 1982. Miloslav Petrusek 391 – procesu rozpadu teoretické re. exe sociálního sv(ta ve"„studium izolovan!ch fakt), izolovan!ch komplex) fakt), autonomních partikulárních oblastí (ekonomie, právo apod.).8 Lukács jist( p#esn( pochopil, $e pozitivistické (a" poté neopozitivistické) zbo$n(ní izolovan!ch fakt) nevypl!vá z"„imanence v(dy", ale z"„imanence fakticity bur$oazní spole&nosti", co$ z"hlediska sociologie v(d(ní není zji't(ní triviální. Spor o"dialektiku jako „teorii celostnosti" a"„totality" m(l #adu podob, sociologicky nejrelevantn(j'í je pon(kud paradoxn( asi ta nejtriviáln(j'í. Idea totality není pouhou intelektuální chimérou, je nejen gnoseologickou hrou (jak „intelektuáln( uchopit konkrétní totalitu", jak poznat podstatu v" její „konkrétní totalit(" atd.), ona je toti# také „p&edpokladem a!v'razem ur$ité praxe".9 V"názorné formulaci polské autorky: Popravd( #e&eno, problém je ve" své schematické podob( odedávna banální. Celek, neboli totalita se nerozlu&n( asociuje s" totalitarismem, totalitarismus zase s" nejv(t'ím, proto$e nejmasov(j'ím zlem v" d(jinách, zlem, je$ se stalo osudem 20. století. Politick! totalitarismus by tedy m(l r)st z"totalitarismu ideologického, a"ten sám z"* lozo* e totality, jejím$ nejpln(j'ím a"p#ímo modelov!m v!razem je Hegel)v systém. V"karikaturní verzi tedy: Hegel by byl nakonec, jakkoliv zprost#edkovan(, odpov(dn! za"Osv(tim i"za"gulagy.10 Asi není náhodou, $e jedním z"prvních, kdo pochopil hlubok! v!znam Lukácsova d)razu na"ideu totality byl rusk! * losof Nikolaj Ber(jajev, kter! #íká: Lukács, Ma/ar pí'ící n(mecky, nejvzd(lan(j'í mezi komunistick!mi autory, projevil schopnost jemného rozli'ování, kdy$ navrhl osobité a" p#esv(d&ivé vymezení revolu&nosti. Revolu&nost se v)bec neur&uje radikalismem cíl) a"u$ v)bec ne charakterem prost#edk), je$ jsou v"revolu&ním zápase pou$ity. Revolu&nost je totalita [podtrhl N. B.], celostnost ve"vztahu ke"ka$dému $ivotnímu 8 Cit. podle vydání Georg LUKÁCS, Historia i!/wiadomo/0 klasowa. Studia o!dialektyce marksistowskiej. Var'ava: PWN 1988. 9 Maria KOWALSKA, „Marxizm jako * lozo* a." In: Georg LUKÁCS, Historia i! /wiadomo/0 klasowa. Studia o!dialektyce marksistowskiej. Var'ava: PWN 1988, s."93. 10 Ibid., s. 94. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 392 aktu. Revolucioná#em je ten, kdo ka$d! sv)j &in doká$e vztáhnout k" celku, k"celku spole&nosti, kdo jej pod#izuje centrální a"celostní ideji.11 To ale znamená, zcela v"duchu Lukácsovy ideje reality nedrobené v"partikulárie, $e pro revolucioná#e neexistují odd(lené sféry, revolucioná# nep#ipou'tí drobení, nep#ipou'tí autonomii my'lení ve" vztahu k" jednání a" autonomii jednání ve" vztahu k" my'lence. Revolucioná# má integrální sv(tov! názor, v" n(m$ jsou slity v" celek teorie a"praxe. Totalitárnost ve"v'em – to je základní znak revolucioná#ství.12 Lukács sám si ale byl v(dom politick!ch d)sledk) vulgárn( aplikované dialektiky, co$ vyjád#il v" textech Bol)evismus jako morální problém a"Taktika a!etika z" let 1918 a"1919. Zde toti$ Lukács vstupuje do"explicitní polemiky s"Leninem, kter! (v"souhlase s"Wernerem Sombartem!) tvrdí, $e „ve"skute&ném marxismu není ani zrnko etiky" a"$e „v"teoretickém ohledu marxismus pod#izuje morálku kauzalit(".13 Lukács naopak formuluje dv( „alternativní" teze: 1) skute&ní marxisté nemohou „popohán(t" v!voj tam, kde k"tomu nejsou podmínky a"poru'ovat principy elementární morálky, 2) je na" &ase pochopit, $e Marxova teorie má dv( komponenty, je$ vycházejí z"odli'n!ch zdroj) a"ústí v"odli'né záv(ry – element sociologick!, kter! ústí v"teorii t#ídního boje, a"element * loso* e d(jin, kter! „sm(#uje k"utopickému ideálu, ale je sou&asn( nesen silnou morální tendencí, bez ní$ je ,skok z"#í'e nutnosti do"#í'e svobody' nemysliteln!."14 Samoz#ejm(, $e existoval „netotalitní marxismus", kter! si „vybíral" tu &i onu stránku marxistického my'lení, spojoval ji s"jin!mi koncepcemi, dokonce kritizoval n(které stránky marxistické teorie samotné: „Bylo mo$né b!t sociálním marxistou, ale neb!t materialistou. Ale marxismus tak p#estal b!t celostní, totalitární doktrínou, prost( se zm(nil v"jednu z"metod sociál11 Nikolaj BER0JAJEV, Prameny a!korene ruského komunizmu. Bratislava: Kalligram s. 23. Podobn( Ber/jajev i"v"jin!ch textech o"ruské revoluci, kde pí'e o"její „ideové dialektice", kterou pr! nejlépe p#edpov(d(l Dostojevskij. Srv. Nikolaj BER0JAJEV, Nov' st&edov%k. Úvahy o!osudu Ruska a!Evropy. 1erven! Kostelec: Pavel Mervart 2004, s. 75. 12 Ibid. 13 Cit. podle Serg(j ZEMLJANOJ, „Georg Luka& i"zapadnij marksizm." In: Georg LUKACS, Lenin i!klassovaja borba. Moskva: Algoritm 2008, s. 7. 14 Ibid. s. 51. Miloslav Petrusek 393 ního poznávání pou$itelnou v"sociálním zápase."15 Ale ru'tí marxisté byli v$dycky totalitární: Revoluce pro n( byla nábo$enstvím a"* loso* í. Nejenom politick!m zápasem. Bylo tedy nutné vypracovat rusk! marxismus, kter! by odpovídal tomuto revolu&nímu typu a"tomuto totalitárnímu instinktu. A"to ud(lal Lenin a"bol'evici. Bol'evici se vymezili sv!m ortodoxním, tj. totalitárním, integrálním marxismem, kter! nep#ipou't(l drobení na"&ásti a"akceptaci jen jednotliv!ch &ástí. [...] Do'lo k"rusi+ kaci a!orientalizaci marxismu.16 Vazba „dialektika a"totalitarismus" tedy není my'lenková konstrukce ex post, produkt „na'í" porevolu&ní kritické euforie, proto$e má hlub'í ko#eny a"* loso* cky nikoliv úpln( nevinné. V(cná otázka ale z)stává: Je tím dialektika de+ nitivn% suponována z!v%deckého instrumentária moderní sociologie? Vy#adila se svou organickou vazbou na"ideu celostnosti a"„totality" ze slu'né spole&nosti ostatních poznávacích nástroj)? Popperova kritika dialektiky jako scientistick( kritick( model Je zcela oprávn(né o&ekávat, $e v" zásad( v" této kritické my'lenkové linii p)jde jeden z" nejv!znamn(j'ích oponent) marxismu, toti$ Karl Popper, a"$e nasadí proti pseudov(decké („kontralogické") dialektice arzenál scientistické argumentace, která si s"dialektikou p#ece jen jaksi hrav( poradí.17 Popperova p#ece jen místy a$ zdr$enlivost v"té v(ci je velice vá$n!m upozorn(ním na"to, $e „spor o!dialektiku" je i!pro n%j nebagatelní a"$e se nedá vy#ídit prostou transpozicí tématu z" roviny v(cné (epistemologické, * loso* cké, sociologické, kulturn( kritické) do"roviny jen ideologické. Karl Popper de'ifroval (mimo jiné) pro sociologa p#ece jen stále je't( zajímav! vztah Marx – Hegel.18 Je notoricky známa Marxova teze, $e „u"Hegela stojí dialektika na"hlav( a" je nutno ji postavit na"nohy." Popper bez slo$itého verbalizování p#esn( pochopil, $e Marx „cht(l ukázat, $e hlava, 15 Nikolaj BER0JAJEV, Pramene a!zmysel ruskej revolúcie. Bratislava: Kaligram 2004, s. 23. 16 Ibid., s. 88. 17 Solidní &eská monogra* e o"Popperov( epistemologii s"dov(tkem o"jeho „kritické teorii totalitarismu) s"poukazem na"problémy * loso* cké fundace Popperovy argumentace srv. Zuzana PARUSNIKOVÁ, Rozum, kritika, otev&enost. 1iv' odkaz K. R. Poppera. Praha: Filoso* a 2007, s. 275- . 18 Popper)v odpor k" Hegelovi obecn( a" jeho dialektické metod( zvlá't( je ov'em jedním z"úst#edních motiv) jeho Otev&ené spole$nosti. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 394 tj. lidské my'lení, není sama o"sob( základem lidského $ivota,"19 proto tedy taky hegelovská „dialektika pojm)" musí b!t snesena z" „hlavy" na"nohy, toti$ na"úrove+ zkoumání „dialektick!ch vztah)" mezi fenomény veskrze pozemsk!mi. Podle Poppera se v"známé marxovské ideji zra&í jeho „ontologick! dualismus", toti$ uznání v!znamu „lidského v(domí a"rozumu" bez ohledu na"primát materiální podmín(nosti lidského bytí. A"v"té v(ci nemá Popper proti Marxovi $ádné zásadní námitky. Dále ji$ v)&i Hegelovi (a"tedy nep#ímo v)&i Marxovi) není ani zdaleka tak shovívav!: „Hegel je relativista. Nechápe, $e na'ím úkolem je hledání rozpor) a" jejich eliminace. Myslí si, $e rozpory jsou stejn( dobré (nebo lep'í) ne$ bezrozporné teoretické systémy. Poskytují toti$ mechanismus, jeho$ pomocí se uvádí duch do" pohybu."20 Marxovské pojetí prost( jen hegelovského „ducha" nahradilo materiálními podmínkami v!roby a" sociálními vztahy. Ve"vztahu k"marxistickému pojetí je tedy je't( radikáln(j'í: „Marxistickou dialektiku podobn( jako Hegelovu pokládám za"pon(kud nebezpe&n! blábol, ale anal!ze se zde m)$eme vyhnout, proto$e kritika jeho historismu zahrnuje v'e, co by bylo mo$no o" dialektice #íci."21 Zde nutno odkázat na"jeho Bídu historicismu, kde je celá argumentace podrobn( vylo$ena.22 Nicmén( existuje je't( jedno kritické hledisko, v!razn(ji „popperovské", je$ je obsa$eno v"Objective Knowledge,23 kde je argumentace zalo$ena na"tom, $e d)raz je polo$en na"logickou bezrozpornost: „Z"logiky kritického racionalismu vypl!vá, $e se zakládá na"principu rozporu, tedy na"p#edpokladu, $e rozpor, kdekoliv na"n(j narazíme, je t#eba eliminovat. Kritická eliminace chyb na"v(decké úrovni spo&ívá na"v(domém hledání rozpor)."24 Tím se ov'em spor o"„dialektiku" p#ená'í z"roviny ontologické a"metodologické do"roviny logické. Tento typ kritiky sdílí s"Popperem (ani$ na"n(j odkazuje) i"Leszek Ko2akowski: Kategorie rozporu je kategorie logická, je to ur&it! vztah mezi tvrzeními, tak$e nelze mluvit o" rozpornosti v" jevech. Z" hlediska zdravého rozumu existence 19 Karl R. POPPER, Otev&ená spole$nost a!její nep&átelé. Sv. II: Vlna proroctví: Hegel, Marx a!co následovalo. Praha: OIKOYMENH 1994, s. 91. 20 Ibid., s. 379. 21 Ibid. s. 285. 22 Karl R. POPPER, Bída historicismu. Praha: OIKOYMENH 2000. 23 Karl R. POPPER, Objective Knowledge. Lond!n: Oxford University Press 1979, s. 379. 24 Ibid., s. 348. Miloslav Petrusek 395 nap(tí a" kon. iktu je samoz#ejm( nepopiratelná, ale nic z" toho neplyne pro v(decké studium sociálního sv(ta.25 Tím se ov'em cel! problém rozkládá do" jakési „trojdimenzionálnosti" – ontologické, metodologické a"logické. „Klasick! marxismus" spojoval rozm(r ontologick! a"metodologick!, stalinsk! marxismus redukoval dialektiku na"„metodu" („teorií je materialismus, metodou dialektika") a"kritika z" pozic neopozitivistick!ch &i obecn( logick!ch ji redukuje na" pochybné zacházení se zákony logiky. Dialektika sociálních proces), nebo univerzální „dialektika p*írody"? Otázka sama, kam tedy „dialektiku" vlastn( situovat, zda pouze do" sféry sociálních proces), &i do"„celého v'ehomíra", do"oblasti reáln!ch sociálních vztah), nebo „jen" do"oblasti jejich my'lenkové re. exe a" logické „manipulace" pojmy, není otázka pouze akademická jen proto, $e se jí zab!vala #ada zajímav!ch myslitel), ale spí'e pro sv)j p#esah, jeliko$ odli'né zp)soby odpov(di umo$+ují vid(t dialektiku mnohorozm(rn( – podle toho, „kde" s"ní máme co do"&in(ní. Co$ ov'em neznamená nutn(, $e „mnohost dialektik" je jevem úpln( p#irozen!m a"bezrozporn!m. Podle p)vodní „klasické" Engelsovy verze se v(c má takto: Zákony dialektiky se abstrahují z" d(jin p#írody a" lidské spole&nosti. Nejsou toti$ ni&ím jin!m ne$ nejobecn(j'ími zákony obou t(chto fází historického v!voje, jako$ i"my'lení samého. Dají se zredukovat na"t#i. Zákon zvratu kvantity v"kvalitu a"naopak, zákon pronikání protiklad) a" zákon negace negace. [...] Dialektické zákony jsou skute&né zákony v!voje p#írody, a"platí tedy i"pro teoretickou p#írodov(du.26 To je pom(rn( kategorická teze z"Dialektiky p&írody, její$ p)vodní verze je z"roku 1878. Jí ov'em p#edchází polemick! spis s"Eugenem Dühringem, kde se to p#ímo hem$í p#íklady z" fyziky, matematiky a" chemie, nemluv( ov'em o"ekonomii a" jakési protosociologii. Marx sám byl v"té v(ci nesrovnateln( zdr$enliv(j'í, nem(l amatérsk! rozmach Engels)v a" dialektika se mu opravdu koncentrovala v"anal!ze lidsk!ch (sociálních, ekonomick!ch, 25 Leszek KOLAKOWSI, G2ówne nurty marksizmu. III: Rozk2ad. Var'ava: Wydawnictwo Kr3g 1989, s. 1119. 26 ENGELS, „Dialektika p#írody," s. 360. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 396 ideologick!ch) vztah), nicmén( Engelsovy eskapády do"„dialektiky p#írody" ml&ky p#ipou't(l. Prakticky od"konce devatenáctého století se ale vede mezi „dialektiky" diskuse, zda není p#irozen(j'í omezit její „platnost" na"oblast spole&ensk!ch vztah) (a" „dialektiku p#írody" eliminovat, proto$e je tak jako tak mimo kompetenci sociální v(dy), nemluvit o"„zákonech dialektiky" a"redukovat ji na"metodu poznávání sociálního sv(ta. V!sledn! tvar t(chto diskusí a"r)zn!ch pojetí dialektiky lze pak shrnout zhruba do"podoby této základní, by% nikoliv úplné klasi* kace: – dialektika poznávacího procesu („epistemologická" dialektika, kterou p#edstavuje nap#íklad Gaston Bachelard ve"své „dialektice trvání" z"roku 1936); – sociologická dialektika George Gurvitche;27 – dialektika lidské existence: „existencialistická dialektika"28 ve"variantních podobách s"akcentem na"dialektiku lidské „ur&enosti", vr$enosti do"sv(ta a"lidské svobody, kam pat#í i"proslulá diskuse mezi Sartrem a"Lévi -Straussem z"roku 1966, v" ní$ Lévi-Strauss radikáln( kritizoval Sartrovu Kritiku dialektického rozumu; 29 – dialektika sociálního #ivota: sociologická dialektika ve"verzi marxistické, ortodoxní i"„revidované", nap#íklad v"podob( „dialektiky konkrétního" Karla Kosíka,30 i"mimomarxistické, nap#íklad ve" form( negativní dialektiky frankfurtské 'koly a"Herberta Marcuseho, ale i"„politické dialektiky" Merleau-Pontyho &i daleko pozd(ji Slavoje 4i$eka;31 – dialektika d%jinného procesu: historická dialektika, která samoz#ejm( z&ásti spl!vá s"p#edchozí variantou, ale má své speci* cké podoby nap#. v"dialektice Benedetta Croceho, ale i"Giovanna Gentileho nebo George Colingwooda; – „biokosmická" a! „teokosmická" dialektika, její$ ambice p#ekra&ují samoz#ejm( rámec jakékoliv v(dy a"p#esahují do"kosmogonie a" teologie; je reprezentována zejména rusk!mi idealisty N. O. Lossk!m, S. L. Frankem a"z"jiného hlediska ov'em O. Spenglerem. 27 Georges GURVITCH, Dialectique et sociologie. Pa#í$: Flammarion 1972. 28 Osobité pojetí v"Nikolaj BER0JAJEV, Dialectique existentielle du divin et de l'human. Pa#í$: J. B. Janin 1947 (rusky v"nakladatelství YMCA 1952). 29 Srv. Claude LÉVI-STRAUSS, My)lení p&írodních národ". Praha: 1eskoslovensk! spisovatel 1971, s. 336- . 30 Karel KOSÍK, Dialektika konkrétního. Studie o! problematice $lov%ka a! sv%ta. Praha: Nakladatelství 1SAV 1963. 31 Srv. zejména Slavoj 4I4EK, Nepolapiteln' subjekt. Chyb%jící st&ed politické ontologie. Chomutov: L. Marek 2006; Slavoj 4I4EK, Mluvil tu n%kdo o!totalitarismu? Praha: Transit 2007 a"dal'í. Miloslav Petrusek 397 Jak patrno, dialektiku nelze bez rizika p#íli'ného zjednodu'ení omezit ani na" její „klasickou" marxistickou variantu ani na" stalinskou extravaganci, proto$e ji p#íli' mnoho myslitel) vzalo vá$n( (lze samoz#ejm( dodat Teilharda de Chardin, Sigmunda Freuda, Karla Barta, Paula Tillicha, Martina Bubera &i Karla Jasperse). Karikaturní a!ironické hledisko: dialektika jako +ert a!jako systém Dialektika, zejména od" doby, kdy se stala sou&ástí státní ideologie, byla nes&ísln(krát karikována a"dlu$no #íci, $e za&asté po"právu: zp)sob, jím$ se s"dialektikou a"s"„dialektick!m my'lením" manipulovalo, ostatn( takov! pohled na" dialektiku jako na" „rétoriku totalitarismu" do" zna&né míry oprav+oval. Je ov'em jistou nadsázkou, vyvodí-li se dialektick! zp)sob my'lení z"„Marxovy p&irozenosti", která jej pr! svedla k"cimrmanovskému zp)sobu my'lení na" zp)sob poetiky absolutního r!mu. Podle bystrého a" pronikavého * loso* ckého samouka32 Ji#ího Suchánka je p#íkladem takové cimrmanovské zvrácenosti marxovské „obrácení obráceného" &i „p#evrácení p#evráceného" – „zbra+ kritiky nem)$e nahradit kritiku zbraní", „d(lník se cítí p#i sob( teprve vn( práce, v"práci se cítí vn( sebe"33 atd. Tyto jist( hegeliánstvím zatí$ené „tropy", je$ jsou v'ak tém(# nosn!mi meritorními tezemi Ekonomicko-+ loso+ ck'ch rukopis" z! roku 1844,34 nejsou zdaleka pust!m verbalismem. Ostatn( dodnes „fungují" v"#ad( vá$n( mín(n!ch text) jako „metafory" &i „metonymie" kritiky soudobého (!) neoliberálního kapitalismu a"není nepravd(podobné, $e práv( tento originální jazyk je práv( pro dne'ní dobu (znud(nou verbálním „exaktismem" a"slovní ekvilibristikou) atraktivizoval. Ale stejn( tak jako nelze dialektiku redukovat na"cimrmanovské h#í&ky, nelze ji ani redukovat na"sice excelentn( didakticky vyveden! (ji$ proto, $e snadno zapamatovateln! a"„bezdiskusní"), ale antidialektick! systém, kter! navrhl Stalin. Dialektika je toti$ „bytostn( antisystémová", nesná'í systém a"u$ v)bec ne závaznou ortodoxii, v"ni$ se „Stalinova dialektická &tverylka" prom(nila. Ostatn( Stalinovu „vstupu do" v!voje * loso* e" p#edcházela v"SSSR rozsáhlá diskuse mezi „hegelovsk!mi dialektiky" a"„mechanicisty": 32 Tím není Ji#í Suchánek ani v"nejmen'ím degradován. Ostatn( v(t'ina dne'ních &esk!ch sociolog) star'í generace jsou samouci (n(kdy je to dokonce vid(t). Suchánek pat#í k"té velké tradici d(lnick!ch samouk), k"ní$ ov'em pat#il i"ran! marxista Joseph Dietzgen. 33 Ji#í SUCHÁNEK, Nenápadn' p"vab dialektiky. Brno: CDK 1995. 34 Karel MARX, Ekonomicko-+ loso+ cké rukopisy z!roku 1844. Praha: SNPL 1961. (V"1. svazku Spis" Marxe a"Engelse publikovány je't( nebyly.) Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 398 nejv!znamn(j'í osobnost sporu Abram Mojsejevi& D(borin chápal klasick! marxismus jako „syntézu Hegelovy dialektiky a" Feuerbachova materialismu", co$ pr! bylo v" rozporu s"„duchem leninismu". I"bylo k" tomu také vydáno usnesení ÚV VKS(b) v"lednu 1931, tak$e „Moskva locuta, res + nita". V"té dob( Stalin sice je't( ml&í, ale jeho koncepce „leninismu" (1924 a"1925) zde nepochybn( sehrála svou ml&enlivou roli.35 Stalin sám pak dialektiku redukuje na"&ty#i „rysy", rozum(j metodologické direktivy (Stalin zásadn( mluví o"„dialektické metod("): 1) princip v)eobecné souvislosti: zkoumat p#írodu a" spole&nost nikoliv jako shluk v(cí a"jev) navzájem odlou&en!ch, ale jako souvisl! celek, kde jevy jsou na"sob( závislé a"vzájemn( se ovliv+ují; 2) princip univerzálního v'voje: zkoumat p#írodu a" spole&nost ne ve" stavu nehybnosti a" klidu, ale jako stav neustálého pohybu a" nep#etr$ité prom(ny a"v!voje; 3) princip prom%nu kvantity v!kvalitu: zkoumat proces v!voje jako neustálou prom(nu nenápadn!ch a"skryt!ch kvantitativních zm(n ve"zm(ny zjevné, kvalitativní, p#i&em$ kvalitativní zm(na nastává, je-li p#ekro&ena „míra" a"d(je se skokem; 4) princip vnit&ních rozpor" uvnit& v%cí, proces" a!jev": zkoumat v'echny jevy a"procesy v"jejich vnit#ní protikladnosti a"rozpornosti, proto$e vnit#ní rozpory jsou hybnou silou v!voje.36 Stalinské schéma samoz#ejm( zjednodu'uje, ale nejen, jak by se mohlo zdát, z" „didaktick!ch d)vod)".37 Lenin ve"Filoso+ ck'ch se)itech (je ov'em otázka, zda je Stalin ve"t#icát!ch letech mohl znát) shrnul dialektiku do"&trnácti bod) a"p#i &etb( Hegela provedl, jak ukázal Slavoj 4i$ek, podstatné korekce ve"vlastním * loso* ckém sv(tovém názoru: 35 Srv. Ilja JACHOT, „Podavelnije * loso* i v"SSSR: 20 i"30 gody." Voprosy + loso+ i, ro&."1991, &. 9, s. 27–34. O"'í#i D(borinov!ch zájm), kter! vystudoval * loso* i v"Bonnu, sv(d&í i"to, $e napsal p#edmluvu k"ruskému vydání Spenglerovu Zániku Západu (1923). 36 Stalin vlo$il zcela neorganicky svou sta% „O"dialektickém a"historickém materialismu" do"kanonizovan!ch D%jin VKS(b) jako „dopln(k" k" informaci o"Leninov( spisu „Materialismus a"empiriokriticismus". Citujeme z"vydání D%jiny VKS(b). Krátk' kurs. Praha: SNPL 1954. 37 Je vlastn( zábavné &íst, $e „sov(t'tí stalinisté" a" Stalin sám „desinterpretovali Marxovu dialektiku tím, $e ji u&inili podobn(j'í Hegelovi" v" tom, $e ji transformovali v"systém. Srv. Howard SHERMAN – John L. WOOD, Sociology: Traditional and Radical Perspectives. New York: Harper and Row 1979. Miloslav Petrusek 399 V"oné chvíli zoufalství [jde o"pochopení d)sledk) první války na" stav mezinárodního d(lnického hnutí – pozn. M. P.] se zrodil Lenin, ten Lenin, kter! d)kladn!m studiem Hegelovy Logiky pochopí neopakovatelnou 'anci, kterou má revoluce. [...] Vskutku dialektick! paradox toti$ spo&ívá v" tom, $e práv( beznad(jnost ruské situace (opo$d(ní, které nutí proletá#skou moc vykonat bur$oazní civiliza&ní misi) m)$e b!t podle Lenina p#etvo#ena ve"v!jime&nou p#ednost. [...] V" této chvíli je pot#ebná efektivní utopie. To, &eho se musíme dr$et, je vlastn( 'ílenství (ve"striktn( kierkegaardovském smyslu) této leninské utopie. Stalinismus potom reprezentuje návrat k"tzv. zdravému rozumu.38 P#ední &esk! dialektik Ivan Sviták39 konstatuje, $e zatímco „p)vodní kritick! a" v(deck! obsah marxismu byl absorbován v(dou, dialektika jako empiricky neveri+ kovatelná víra v" rozpornost reality trvá stejn( jako radikální negace v'eho existujícího."40 Práv( $e – „neveri* kovatelná víra", nikoliv „striktní systém" n(kolika pou&ek, kter! se nadto stává sou&ástí státní ideologie. Kam se pod%la „negace negace"? Kdy$ se v"roce 1956 objevila kniha * losofa Ji#ího Cvekla O!materialistické dialektice vyvolalo to (dnes dozajista nepochopitelnou) reakci ve" spole- &enskov(dních kruzích: dogmatici se zd(sili, revizionisté zaradovali. V" té knize se toti$ poprvé objevil znovu „zákon negace negace", kter! – jak si lze ve"Stalinov( schématu pov'imnout – byl prost( z"dialektiky vymazán a" ve" * loso* ckém uva$ování tabuizován, jakkoliv se to p#í&ilo „zlatému pravidlu", $e co „klasikové" napsali prost( platí. U"Engelse v"Anti-Dühringu je p#ece samostatná kapitola v(novaná „negaci negace", dokonce s"odkazem na"Marxe: U"Marxe &teme: Je to negace negace. Ta vytvá#í znovu individuální vlastnictví, ale na"základ( vymo$eností kapitalistické éry, kooperace svobodn!ch vlastník) a"jejich spole&ného vlastnictví p)dy a"v!robních prost#edk) vyroben!ch prací samou ...41 A"dále: 38 Slavoj 4I4EK, Rewolucja u! bram. Pisma W. I. Lenina wybrane z! roku 1917. Kraków: Korporacja Halart. 2006. 39 Nejde o"ironii – jeho opus magnum je soubor „dialektik" – dialektiky moci, d(jin atd. 40 Ivan SVITÁK, Dialektika pravdy. Kolín n. R.: Index 1973, s. 146. 41 Karel MARX, Kapitál. Sv. I. Praha: SNPL 1953, s. 804. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 400 A"tak tedy u$ u"Rousseaua najdeme nejen my'lenkov! pochod, kter! je navlas podobn! Marxovu postupu v"Kapitálu, n!br$ i" v" jednotlivostech celou #adu t!ch$ dialektick!ch obrat), jich$ u$ívá Marx: procesy, které jsou svou povahou antagonistické, které v"sob( obsahují rozpor, zvrat jednoho extrému v"jeho opak a"kone&n( jako jádro v'eho – negaci negace.42 Tak tedy – negace negace jako „jádro v'eho" – a"u"Stalina chybí. Lenin se p#ece práv( &etbou Hegela dopracoval poznání, $e „negativní je stejnou m(rou pozitivní – pop#ení je ur&ité n(co, co má ur&it! obsah, vnit#ní rozpory vedou k"zám(n( starého obsahu nov!m, vy''ím."43 Ve"svém v!&tu znak) dialektiky („znak)", nikoliv systémotvorn!ch prvk)) poznamenává – „zdánliv! návrat ke"starému – negace negace" nebo pon(kud dvojzna&n(: Ne holá negace, ne ukvapená negace, ne skeptická negace, kolísání, pochybnost je charakteristická a"podstatná v"dialektice – která nepochybn( v"sob( element negace obsahuje, a" to jako nejd)le$it(j'í element, nikoliv, n!br$ negace jako moment v!voje, s"podtr$ením kladného.44 Podstatn! rys dialektiky „zmizel", byl „negován" stalinsk!m intelektuálním dekretem. Ale pro&? Zde se bez sociologie v(d(ní (jakkoliv ji nem(li rádi stejnou m(rou ani Popper ani Adorno) prost( neobejdeme. Jist($e proslulé Engelsovy p#íklady (je$ v" jin!ch kontextech Stalin ov'em p#ejímá a"Lenin je komentuje slovy „jen p#íklady") udivovaly svou naivitou (prom(na zrna, kladná a"záporná elekt#ina, odmocnina z"jedné atd.). Jedna v(c je didaktika (p#íklady z"je&n!m zrnem), druhá v(c pak politika (systémová negace &i negativita jako princip). Jeden klí& toti$ nabízí – a"dosti p#esv(d&iv( Raya Dunayevskaya, která byla na"sklonku t#icát!ch let dvacátého století Trockého sekretá#kou a"znala tedy dob#e principy jeho kritiky byrokratického socialismu. Dunayevskaya vychází z" toho, $e Marx klade velk! d)raz (v" polemice s" Feuerbachem) na" „zru'ení jako objektivní pohyb", na" absolutní negativitu jako „hybn! a" tvo#iv! princip" a" zejména – v" konkrétním kontextu – zd)raz+uje, $e „komunismus je humanismus zprost#edkovan! zru'ením soukromého vlastnictví a" teprve po" zru'ení tohoto zprost#edkování vzniká pozitivní humanismus."45 Zde vidí klí& k" tomu, pro& se „etablovan! komunismus" 42 Bed#ich ENGELS, „Anti-Dühring." In: Karel MARX – Bed#ich ENGELS, Spisy. Sv." 20. Praha: Svoboda 1966, s. 150. 43 LENIN, Filoso+ cké se)ity, s. 71. 44 Ibid., s. 191. 45 Raya DUNAYEVSKAYA, Filozo+ a a revolúcia. Bratislava: IRIS 1995, s. 96 Miloslav Petrusek 401 obává absolutní negativity nejen v)&i soukromému kapitalismu, ale i"v)&i státnímu kapitalismu zvanému komunismus. Podobné vysv(tlení v"'ir'ím kontextu nabídl Herbert Marcuse: Nic neodhaluje lépe v!voj sov(tského marxismu ne$ zp)sob, jím$ zachází s"dialektikou. [...] Dialektiku prom(nil ve"vyjád#ení zájm) a"ideologického ospravedln(ní tvrdosti re$imu, kter! podle p)vodní dialektiky m(l b!t p#echodn!m stádiem historického v!voje. Dialektika se zm(nila z"nástroje kritického my'lení v"univerzální sv(tov! názor.46 (Ko2akowski mluví o"„sv(tovém názoru s"kosmick!mi pretenzemi".) Marcuse se vyrovnává i"s"onou otázkou „univerzálnosti dialektiky": Dialektika p#írody je sou&ástí sociologického studia potud, pokud je p#íroda sou&ástí historické reality. [...] Proto je také Engels bezradn! a"jeho Dialektika p&írody jsou v"podstat( jen analogie, p#íklady ze sféry zdravého rozumu bez exaktní konkrétnosti. V'evládnost dialektiky je tak dána práv( tím, $e se má stát sou&ástí univerzálního sv(tového názoru. 47 Budi$ nicmén( Engelsovi p#iznáno, dodává Marcuse, $e „odvozuje dialektiku jako v(du o"obecn!ch zákonech z"fází historického v!voje lidstva, co$ znamená jejich lidskou a"sociální podmín(nost.48 Idea negativity byla prost( nebezpe&ná per se, podstata „reálného socialismu" byla p#ece programov( optimistická, spole&enské nalad(ní m(lo b!t „bytostn( pozitivní". Eliminace „negace negace" tedy nebyla náhodou, nev(domostí ani svévolí, ale promy'len!m a"v(dom!m aktem. Nota bene – nov! systém v!robních vztah) nenaplnil Marxovu p#edstavu o"spole&nosti, v"ní$ „svoboda jedince je p#edpokladem svobody v'ech". Jak by pro tuto spole&nost mohla platit Marxova úvaha, $e dialektika ve"své racionální podob( [...] vyjad#uje, $e v"pozitivním pochopení existujícího je zahrnuto také pochopení jeho negace, jeho nutného zániku, proto$e ka$dou uskute&n(nou formu chápe v"toku pohybu, tedy i"z"její pomíjivé stránky, p#ed ni&ím se nesklání a"je ve"své podstat( kritická a"revolu&ní.49 46 Herbert MARCUSE, Soviet Marxism: A!Critical Analysis. New York: Columbia University Press 1961, s. 121. 47 Ibid., s. 127–129. 48 Ibid. 49 MARX, Kapitál, s. 31 (jde o"„Doslov k"druhému vydání"). Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 402 Tato marxovská teze je základem „ka$dé budoucí kritické sociologie", abychom parafrázovali klasika. Návrat „negace negace" do"instrumentária dialektiky znamenal proto také signum nov!ch &as). Dialektika frankfurtské ,koly a!role „absolutní negativity" v!d%jinách Spí'e jako * loso* e (Svitákova „empiricky neveri* kovatelná víra") ne$ jako sociologie par excellence funguje dialektika ve" frankfurtské 'kole, která zejména v"podob( Adornovy negativní dialektiky rozvíjí my'lenku, $e Hegelova p#edstava negace je nedostate&ná, proto$e je pouze &áste&ná, není celistvá, totální.50 V"ideji negace negace (teze – antiteze – syntéza) toti$ jen její st#ední moment, toti$ negace, uvádí v(ci do"pohybu a"zejména odhaluje ka$dou pozitivnost jako l$ivou. Adornova negativní dialektika je „d)sledn!m v(domím neidentity" – idea identity je pro Adorna démonem, jeho$ neustále pronásleduje a"demaskuje.51 V" této souvislosti nutno zmínit Herberta Marcuseho, kter! asi jako v)bec první z"okruhu frankfurtské 'koly o"dialektice psal (1930). Centrální ideu „negativity" &teme ale také v"pom(rn( pozdním textu Rozum a!revoluce: Hegel a!vznik sociální teorie: Dialektika je dialektikou negativity. Kter!koliv fakt je v$dycky n(&ím více ne$ pouh!m faktem, je také negací a"omezením reáln!ch mo$ností. [...] Soukromé vlastnictví je faktem, ale sou&asn( negací kolektivního osvojování p#írody. Zespole&en't(ní v!robních prost#edk) je ekonomick! fakt. Jeho poslání stát se po- &átkem nového sociálního #ádu ale závisí na"tom, jak &lov(k s"t(mito prost#edky nalo$í. Nebudou-li vyu$ity k"rozvoji a"uspokojení svobodného jedince, p#erostou v"novou formu pod#ízení individua hypostazované obecnosti. [...] Pouze svobodná individua, nikoliv pouze nov! systém v!robních vztah), proká$í, nakolik do'lo k"sjednocení individuálních a"spole&ensk!ch zájm). Cílem je jedinec. Tato „individualistická" tendence má u"Marxe fundamentální v!znam. 52 50 V"na'í literatu#e je asi nejp#esv(d&iv(j'ím a" srozumiteln!m v!kladem Hegelovy * loso* e Ladislav MAJOR – Milan SOBOTKA, G. W. Hegel: 1ivot a!dílo. Praha: Mladá fronta 1979. 51 Srv. zejména Michal HAUSER, Adorno a!negativita. Praha: Filoso* a 2005. Hauser se mimo- #ádn( zaslou$il o"#adu p#eklad) a"interpretací, jeho v!klad Adornovy „mimetické teorie spole&nosti" je sociologicky zvlá't( cenn!. Viz také Andrzej MALINOWSKI, Szkola frankfurtska ai marksizm. Var'ava: PWN 1979; a"Jurij DAVYDOV, Kritika socialno-+ loso+ skich vozzrenij Franfurtskoj )koly. Moskva: Nauka 1977. 52 Cit. podle Herbert MARCUSE, Razum i! revoljucija. Gegel i! stanovlenije socialnoj t%orii. Moskva: Dal 2000, s. 361. Miloslav Petrusek 403 Zde nutno upozornit na" jeden dosud tém(# zcela p#ehlí$en! moment v"„novém &tení Marxe": proti kdysi (a"vlastn( v(t'inou dodnes) jednostrannému &tení Marxe a"Engelse (s"jeho ne'%astn!m v!rokem o"„mizerném individuu")53 jako „kolektivist)" a"stoupenc) nad#azenosti „masy" nad jedince se dnes stále více prosazuje subtiln(j'í &tení, v"n(m$ se individuum nejen neztrácí, ale stává se dokonce dominantou, „hybnou silou". Ve" formulaci Ericha Fromma: „Marxova * loso* e se zam(#ila na"plné uskute&n(ní individualismu, na"cíl, kter! západní my'lení sledovalo od"renesance a"reformace hluboko do"19. století."54 Ale podobn( uva$uje Dunayevskaya, Adorno a"jiní. Z" tohoto hlediska je Masarykovo „kolektivistické a" antiindividualistické &tení Marxe" v"Otázce sociální55 sice archaické, ale dobov( pochopitelné. Mimochodem – tam Masaryk ozna&uje Marxem akceptovanou hegelovskou dialektiku za" „zbyte&n! hokus pokus" p#ikr!t chatrn!m plá't(m d(jinn! materialismus. Sociologicky tedy koncept negativity vyjad#uje kategorick! odpor ke"v'em stabilizovan!m kategoriím „#ízeného sv(ta", k"n(mu$ ov'em vedl jak ortodoxní marxismus, tak radikální neopozitivismus: oba toti$ spojuje odpor k" negativit( a" k" p#edstav(, $e p#edpokladem ka$dého pozitivního #e'ení je práv( a"p#edev'ím negace. D)raz na" syntézu (tedy na" t#etí krok v"triád() je skrytou apologetikou manipulované spole&nosti. Jurij N. Davydov právem poukázal na" to, $e „sociologizace" frankfurtské 'koly je t(sn( spojena se znám!m „sporem o"metodu" mezi Adornem, Popperem, Appelem aj.56 Spor, kter! od"padesát!ch let vedli „frankfurt'tí" s"revitalizovan!m a" administrativn( podporovan!m empirismem, byl ostatn( taky bojem o" „dialektiku", proto$e empirick! v!zkum ve" slu$bách establishmentu je bytostn( nedialektick! (absentuje moment negace): „Sociologie, která p#i v'í pluralit( empirick!ch metod se rozhodne mluvit o"tom, co je, s"nad'ením, je$ je d)stojno lep'ího u$ití, podporuje p#i $ivot( to, co existuje. Stává se ale potom ideologií sensu stricto."57 Ostatn( Adorno v"p#edná'kách z"roku 1968 za&íná obhajobou i"útokem, kter!mi revokuje spor o"metodu takto: „Hans Albert [...] m( co nejenergi&t(ji obvi+uje z"toho, $e moje pojetí spole&nosti 53 Autor biogra* e o"Slavoji 4i$ekovi konstatuje, $e pro „poststrukturalisty je inividuum zka$en!m spratkem * loso* e". Tony MYERS, Slavoj 1i#ek. Praha: Svoboda Servis 2008, s. 38. 54 Erich FROMM, Obraz $lov%ka u!Marxe. 1erven! Kostelec: L. Marek 2004. 55 Tomá' G. MASARYK, Otázka sociální. Sv. I., II. Praha: 1in 1946 (1. vydání 1897–1898). 56 DAVYDOV, Kritika socialno-+ loso+ skich vozzrenij, s. 172. 57 Ibid., s. 173. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 404 lze redukovat na"soubor trivialit typu, $e ,v'echno souvisí se v'ím' a"$e spole&nost je abstraktním pojmem v"tom nejtup(j'ím smyslu."58 Frankfurtská 'kola, která de* nitivn( rede+ novala (&i spí'e transponovala) kritiku kapitalismu z! kritiky ekonomické v! kritiku kulturní, proto#e „cel' sv%t prochází + ltrem kulturního pr"myslu",59 p#esv(d&iv( dokázala, $e i"v"um(ní je opravdové a" $ivé jenom to, co je negativní, toti$ neustál! proces negace pozitivního, pop#ení p#itakávání de* nitivnosti, ukon&enosti, systémovosti: „Ost#í, jím$ se um(ní obrací proti spole&nosti, je samo n(co spole&enského, je to protitlak v)&i tupému tlaku body social. Stejn( jako je estetick! pokrok sp#ízn(n s"produktivní silou, zejména s"technikou."60 Nikoliv proto náhodou Adorno cení tak vysoko absurdní divadlo Samuela Becketta – jako „vysoce pravdivé". Beckett má podle Adorna pro porozum(ní pozdní doby v(t'í v!znam ne$ plejáda druho#ad!ch * loso* ck!ch traktát) a" t#eti#ad!ch empirick!ch v!zkum). Sou&asn( se Adorno jeho prost#ednictvím distancuje od"existencialismu: „Beckett staví existenciální * loso* i z"hlavy na"nohy. Beckettovské situace, z"nich$ jsou komponovány jeho hry, jsou negativem skute&nosti, je$ se chce vztahovat k"smyslu."61 A&koliv je Adornova Negativní dialektika62 pokládána za"jeho vrcholné dílo (vedle Minima moralia), zdaleka ne v'ichni sdílejí bezv!hradné osln(ní tímto textem. Zygmunt Bauman p#i p#ebírání Adornovy ceny (!) #ekl, $e tento spis je „dlouh!m a"zamotan!m hledáním cesty lidstva ve"sv(t(, kter! je pro n(j nehostinn!, kon&í se nicmén( pronikavou sice, ale prázdnou frází. Stovky popsan!ch stran nic nevysv(tlily, neodhalily $ádné tajemství."63 Ostatn( Habermas se vyjad#uje podobn(: „Negativní dialektiku je t#eba chápat jako pokus, jako cvi&ení. Tím, $e je't( jednou podrobuje re. exi dialektické my'lení, demonstruje to, co se pouze takto stane z#eteln!m, toti$ aporeti&nost toho, co je obsa$eno v"pojmu neidentity."64 Sociologicky 58 , eodor W. ADORNO, Vved%nije v!sociologiju. Moskva: Praksis 2010, s. 68. 59 , eodor W. ADORNO – Max HORKHEIMER, Dialektika osvícenství. Praha: OIKOYMENH 2009, s. 128. 60 , eodor W. ADORNO, Estetická teorie. Praha: Panglos 1997. 61 „Pokus o"porozum(ní Konci hry." Cit. podle , eodor W. ADORNO, Sztuka i!sztuki. Var'ava: PIW 1990, s. 263. 62 , eodor W. ADORNO, Dialektyka negatywna. Var'ava: PWN 1986 (p)v. n(m. vydání 1966). 63 Zygmunt BAUMAN, „Nagroda im. , eodora Adorna." Studia socjologiczne, ro&."2, 1992, &. 153, s. 17. 64 Cit. podle Jürgen HABERMAS, Teoria dzia2ania komunikacyjnego. T. I. Var'ava: PWN 1999, s. 698; kde je také podrobná diskuse s"Lukácsem (s. 555- .). Koncept ne-identity je dob#e vylo$en u"Hausera: viz HAUSER, Adorno a!negativita. Miloslav Petrusek 405 pon(kud enigmatické (p#i dobrém &tení Hausera nikoliv), ale soud je to autoritativní. Tento Adorn)v spis rozvíjí (nejen variuje) jeden podstatn!, by% znám! a"tém(# zvulgarizovan! motiv, toti$ velké téma )oa &i „Osv(timi". 1teme zde: Administrativní vra$dy na"milionech zp)sobily, $e smrt se stala &ímsi, &eho jsme se dosud nikdy tolik neobávali. Není ji$ mo$né, aby smrt byla v"empirickém $ivot( n(&ím, co je v"souladu s"jeho b(hem. [...] To, $e v"táborech neumíralo individuum, ale exemplá# se nem)$e nedot!kat smrti t(ch, kdo tomuto jejímu administrovanému zp)sobu unikli. [...] Soud, $e po"Osv(timi nelze ji$ psát básn(, je myln!. Av'ak není omyl v"mén( kultivovaném tázání, zda je po"Osv(timi je't( mo$né $ít.65 Práv( toto podivuhodné tázání, zda je mo$né po" Osv(timi je't( $ít (a"psát básn() je ov'em jeden z"metaforick!ch pilí#) kritiky modernity. Sociologicko-* loso* cká teze o"Osv(timi „vyvolává pocit, kter! se bou#í proti jakémukoliv tvrzení o"pozitivit( bytí jako svatou'kovskému $vástu. [...] Zem(t#esení v"Lisabonu sta&ilo vylé&it Voltaira z"leibnizovské teodiceje."66 P#es jistou Baumanovu rezervovanost se p#ece jen vnucuje otázka, nakolik práv( tímto v!chodiskem byl inspirován Bauman)v spis Modernita a!holocaust.67 S"Horkheimerem polo$il Adorno také základy „dialektice osvícenství" (1947), tohoto p#ímo kanonického &i kultovního aktu kritiky postindustriální spole&nosti. Hauser konstatuje, $e text lze shrnout takto: „T#ídní panství a"osvícenství jsou dv( r)zné v(ci. Osvícenství v'ak bylo znetvo#eno t#ídním panstvím a"stalo se ,m!tem' a",ideologií'. Osvícenství se m)$e uskute&nit jen tehdy, kdy$ bude zru'eno t#ídní panství."68 Horkheimer s"Adornem kriticky dom!'lejí Weber)v motiv o"„racionální podstat(" kapitalistického systému (toté$ v"Habermasov( „teorii komunikativního jednání"). Ve"snaze osvobodit se z"panství p#írody, &arod(jnictví a"magie si &lov(k svou racionální aktivitou, svou &inností a"zejména prací 65 Cit. podle , eodor W. ADORNO, Dialektyka negatywna. Var'ava: PWN 1986. 66 Ibid., s. 507 (p)vodní text je z" roku 1966). Kdybych se neobával oprávn(ného na#&ení z"hledání jen vn(j'ích souvislostí, ba spí'e podobností, #ekl bych – vnucuje se to – $e slavné Kunderovo pojetí k!&e jako „absolutního p#itakání $ivotu", které se nesná'í s"p#ípustnou existencí hovna (viz proslulá kapitola z"Nesnesitelné lehkosti bytí o"smrti Stalinova syna Jakova v"drátech zajateckého tábora) je logice (&i dialektice) adornovského pohledu velice blízko. Ostatn( Kundera je asi první, kdo pou$il sousloví „totalitní k!&" – ono spojení totality a"k!&e má více v!znam) ne$ si p#ipou'tíme. 67 Zygmunt BAUMAN, Modernita a!holocaust. Praha: Sociologické nakladatelství 1998. 68 HAUSER, Adorno a!negativita, s. 37. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 406 pod#izuje p#írodu. Ale panství nad p#írodou vy$aduje také vnit#ní násilí, vy$aduje vyko#en(ní v'eho p#irozeného, $ivotn( radostného, vy$aduje kategorickou osamocenost, samotnost, to v'e orientované k"moci a"ovládání. Ale tyto potla&ené impulsy a"pudy deformované a"mrza&ené potla&ováním se vymykají kontrole a"demonstrují tak ve"své divokosti a"nevázané nezkrotnosti pravou podstatu „osvícenství": bez ohledu na"svou industriální formu je osvícenství produktem „p#írodního principu panství". Smyslem této „dialektické anal!zy", její$ podstatou je sd%lení o!vnit&ní rozpornosti osvícenství, rozpornosti, je$ není na" první pohled nápadná, proto$e je p#ikryta manifestní a"manifestovanou racionalitou, je ukázat, jak a"pro& lidstvo místo toho, aby vstoupilo do" stavu vpravd( lidského upadá do"nového barbarství. Hle – prom(na teze v"antitezi, zám%na cht%ného cíle za!ne#ádoucí d"sledek,69 prom(na pozitivního v"negativní ... Jedním ze symptom) tohoto „dialektického barbarství" je to, co ozna- &uje Adorno s"Horkheimerem jako „kulturní pr"mysl": Kulturní pr)mysl své konzumenty neustále podvádí v"tom, co jim stále slibuje. P#íslib získání slasti, kterou dává na"odiv jednání hrdin) a"v!prava, se donekone&na prodlu$ují: záludnost tohoto p#íslibu je v"tom, $e se zakládá vlastn( jen na"podívané, $e nikdy nedojde na"v(c, $e host má nalézt uspokojení ve" &tení jídelního lístku.70 Jak patrno, kritická dialektika stojí u" ko#en) a" prapo&átk) toho, co se pozd(ji prom(ní v" tzv. kulturální studia (cultural studies),71 je$ pro zm(nu provedou dal'í dialektick! obrat tím, $e nap#. pov!'í negovan! k!& na"„populární um(ní", je$ je hodno soust#ed(ného v(deckého zájmu. Ideje frankfurtské 'koly a"„kulturálních studií", a& podobny, nejsou kompatibilní prost( proto, $e Adorno, Horkheimer i"Marcuse (ve" shod( s"Arendtovou) demaskovali podvod zalo$en! na" p#edpokladu, $e „um(ní je p#edev'ím zábava" (neu'et#ili ani Chaplinova Diktátora). Mo$ná bychom lépe porozum(li i"sami sob( („kdo neská&e, není 1ech"), kdybychom pozorn(ji p#e&etli 69 Recenzent této studie upozornil, $e p)vodn( Mertonova (a" vlastn( Hegelova) a" poté Boudonova teze o" nezam!'len!ch d)sledcích atd. m)$e b!t právem pokládána za" dialektick! v!klad. Boudon sám skute&n( pokládá termín les eet pervers ze „ne zcela ideální". Pravd(podobn( lep'í by bylo mluvit o" vedlej'ích d)sledcích, „o" dialektickém efektu", srv. "Raymond BOUDON, Eets pervers et ordre social. Paris: PUF 1993, s. 8. 70 HORKHEIMER – ADORNO, Dialektika osvícenství, s. 140. 71 Sociologicky relevantní témata „kulturálních studií" p#edstavuje nap#íklad text Jana Balona; viz Jan BALON, „Sociální teorie a"kulturální studia." Sociologick' $asopis, ro&. 40, 2004, &. 1–2, s. 49–66. Miloslav Petrusek 407 pasus o"tom, jak se vytvá#í „masová báze diktatury sportu se strany pán) masové kultury", kdy „sport u$ není hra, ale rituál."72 Dialektika ve!Francii: stín zlého ducha Alexandra Kojèva73 Pon(kud jiné osudy ne$ v"N(mecku a" ve" Spojen!ch státech (kam frankfurtská 'kola vstoupila prost#ednictvím n(meck!ch emigrant)) m(la dialektika ve"Francii, kde se stala tém(# od"po&átku t#icát!ch let organickou a"neoddiskutovatelnou sou&ástí ka$dého intelektuálního „diskursu". A"tam ji vnesla pozoruhodn( rozporná osobnost, jak!si * loso* ck! guru francouzské * loso* e t#icát!ch a"&ty#icát!ch let dvacátého století Alexandre Kojève, * losof ruského p)vodu74 (synovec malí#e Kandinského)75 a"naturalizovan! Francouz, demonstrativní ctitel Stalina (v" roce 1939 se dokonce prohlásil za"„ortodoxního stalinistu", o"up#ímnosti &eho$ ale Raymond Aron pochybuje)76 a"neochv(jn! stoupenec a"vysoce kvali* kovan! vyklada& Hegelovy * loso* e.77 Jak se v"roce 1999 ukázalo, byl snad také dlouholet!m agentem KGB,78 co$ vzhledem k" jeho pohybu v"nejvy''ích diplomatick!ch kruzích a"p#átelství s"n(kolika ministersk!mi p#edsedy a"s"prezidenty de Gaullem a"Giscardem d'Estaignem není zdaleka vylou&eno. Pomineme-li v'ak teorie spiknutí, z)stává mimo pochybnost, $e $áci tohoto „nepsavého" autora tvo#ili intelektuální 'pi&ku francouzské * loso* cké a" sociologické levice (Merleau-Ponty, Jacques Lacan, Raymond Queneau, Georges Bataille, Pierre Klossowski, Jean-Paul Sartre, André Glucksmann aj.). Ale i"Allan Bloom, konzervativec, non plus ultra79 se vyjád#il, $e je to „nejbyst#ej'í &lov(k, jakého kdy potkal." 72 , eodor W. ADORNO, Schéma masové kultury. Praha: OIKOYMENH 2009. 73 Kojève je zde rozveden v"tomto rozsahu jak z"d)vod) v(cn!ch, tak „didaktick!ch" – ví se o"n(m u"nás velice málo. 74 Podrobn( viz Dominique AUFFRET, Alexandre Kojève: La philosophie, l'état, la philosophieet de la + n de l'histoire. Pa#í$:: Figures 1990. 75 O"Kandinském napsal zajímavou sociologicko estetickou esej. 76 Raymond ARON, Mémoires: 50 ans de ré3 exion politique. Pa#í$: Gallimard 1993, s. 110. 77 Alexandre KOJEVE, Étude hégeliennes. Pa#í$: Decalion 1955; Alexandre KOJEVE – Raymond QUENEAU, Introduction à la lecture de Hegel. Pa#í$: Bibliotheques des idées 1968 (jde o"p#edná'ky z"let 1933–1939). 78 Keith PATCHEN, „Alexandre Kojève: Moscow's Mandarin Marxist Mole in France." National Observer, ro&. 2003, &. 58, s. 37–48. 79 Ve"slavném románu Ravelstein Saula Bellowa je Bloom p#edlohou titulní postavy a"jiná postava má svou p#edlohu v"Kojèvovi samém. Najdeme tam nikoliv v"oslnivém sv(tle dokonce Eliadeho. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 408 Kojève sdílel p#edstavu, $e moderniza$ní proces je univerzální sv(tov! proces, p#i&em$ stalinská cesta se mu jevila jako up#ímn(j'í a" poctiv(j'í, proto$e je „prosta iluzí a" nostalgie p#i své realizaci"; v" podstat( pohrdal demokratick!mi ideály osvícenství a" americkou demokracii si redukoval na"mechanismus imperativní ekonomické maximalizace zisku (americkou * loso* i pokládal za"naprosto bezcennou) a"k"Hegelovi samému m(l vztah ambivalentní (to „demokratické" v" Hegelovi pr! nesná'el). Kojève rád citoval Heideggerovu poznámku, $e „Amerika a" Rusko jsou metafyzicky stejnorodé" a" $e konec konc) podobnost technologií smazává kvalitativní rozdílnost mezi Osv(timí a"General Motors. Sociologicky je zajímavé, $e v!klady o" Hegelovi jsou u" Kojèva dosti d)sledn( provázeny komentá#i politologicko-sociologick!mi, tak$e jeho interpretace hegelovské dialektiky byla práv( proto také pro sociology p#ita$livá. Pojem „konec d(jin" sklo+ovan! ve" v'ech pádech v" souvislosti se slavn!m textem Francise Fukuyamy byl vyp)j&en práv( od"tohoto Kojèva. Vincent Descombes konstatuje, $e práv( on z)stavil sv!m poslucha&)m „teroristickou teorii d(jin".80 Pod jejím vlivem psal Merleau-Ponty svou apologii moskevsk!ch proces) a"Jean-Paul Sartre n(které, nejsporn(j'í politické texty (v"Kritice dialektického rozumu ospravedl+uje teror francouzské revoluce dialektickou jednotou „bratrství a" teroru"). V(cná podstata Kojèvovy teorie (jak ji „demaskoval" kdysi „nov! * losof" André Glucksmann) spo&ívá zejména v"tezi, $e není rozdílu mezi tyranem a!+ losofem, „pon(vad$ $ivot je p#íli' krátk!, je nemo$né, aby t!$ &lov(k byl sou&asn( * losofem i"tyranem" – tyran je nicmén( pouze a" jenom státník, kter! chce uskute&nit * loso* ckou my'lenku; pravda * loso* cké ideje se v'ak m(#í jejím uskute&n(ním v" d(jinách, a" proto * losof nemá co vy&ítat tyranovi, jestli$e ve"jménu n(jaké ideje utla&uje jiné, jak je tomu v"moderních tyraniích, v"nich$ se mocní dovolávají v$dy n(jaké ideologie.81 A% u$ byl Alexandre Kojève jakkoliv zdatn! vyklada& Hegela (Aron se dokonce ptá, nakolik sám své hegeliánství bral vá$n() a"bez ohledu na"to, $e jeho p#ínos, toti$ obrat od"panlogického pojetí Hegela v"pojetí antropologické, je asi nepopirateln!, z)stává tragická pachu%, $e dialektika v"jeho pojetí se skute&n( stala tém(# sakrálním nástrojem zd"vodn%ní historického zla. 80 Vincent DESCOMBES, Stejné a!jiné: 4ty&icetp%t let francouzské + loso+ e (1933–1978). Praha: OIKOYMENH 1995, s. 25- . 81 Ibid., s. 26. S"„ideologií teroru" se Glucksmann sám radikáln( vyrovnal po"11. zá#í 2001 knihou Dostojevskij na!Manhattane. Bratislava: Kaligram 2002. Miloslav Petrusek 409 Téma u"Kojèva dosp(lo tak daleko, $e „dialektika se stává pojmem natolik vzne'en!m, $e by nebylo spravedlivé po$adovat jeho de* nici, [...] je t#eba vzdát se jeho vymezení a"p#ibli$ovat se k"n(mu pouze tím, $e se vylo$í, &ím není."82 Nem)$eme se divit, $e v"tomto intelektuálním ovzdu'í se zrodí zárodky dekonstrukce, která usedne na"tr)n dialektiky s"v(domím, $e ani ona nem)$e b!t – pro sv)j intelektuáln( podobn( sakrální p)vod – de* nována. Dialektické osln(ní (i" stejn( dialektické vyst#ízliv(ní) je samoz#ejm( spojeno úzce také s" velk!m sporem mezi marxismem, existencialismem a" strukturalismem ve" francouzském my'lení padesát!ch a" 'edesát!ch let, kter! vyús%uje v"poststrukturalistickou mutaci derridovskou. Zejména Merleau-Ponty ov'em svedl o"„dialektiku" krut! zápas, kdy$ se sám pohyboval na" kontinuu od" obhajoby stalinsk!ch represivních proces) t#icát!ch let v"knize Humanismus a!teror (1947) po"odmítnutí stalinismu a"Sartra jako „stalinisty" a"„ultrabol'evika" v"Dobrodru#stvích dialektiky (1955). V"knize Humanismus a!teror z"roku nap#íklad p#ipomíná známou Koestlerovu knihu Noc o!polednách (Zéro et l'in+ ni), o"ní$ #íká, $e se v"ní stírá hranice mezi Ruba'ovem (hrdinou knihy) a"Bucharinem (reáln( souzen!m), proto$e oba jsou vlastn( existencialisty. „Debaty zachycené v"moskevsk!ch procesech jsou plny existencialismu," uva$uje, co$ Aron komentuje: „co$pak $alobce Vy'inskij a"ob$alovan! Bucharin byli ve"vztahu dvou profesor) * loso* e?"83 Sartre psal o" „pravé dialektice", která se nedá redukovat na" „boj a" jednotu protiklad)", stejn( tak jako d(jinn! pohyb se nedá zredukovat na" „dialektiku" nutného a" nahodilého: speci* kum spole&enského v!voje m)$e postihnout jen „pravá, to jest pru$ná, ale trp(livá dialektika", která ctí a"respektuje „speci* &nost d(jinné události."84 To není my'lenka antikvární: Sartre na" p#íkladech ukazuje, co je a" co není „protikladné", co se jako protiklad jeví a"co protikladem je. Nap#íklad vyko#is%ovan! není opakem („protikladem") vyko#is%ovatele, skute&n!m protikladem je fakt vlastnictví a"nevlastn(ní. Oba sociální typy jsou ale situovány do"tého$ nedostatkového sv(ta: toto téma, téma situovanosti &lov(ka do" sv(ta „nedostatkovosti" a"„vzácnosti" se stane, ov'em mnohem pozd(ji, leitmotivem postmoderního my'lení (nap#íklad u"Baumana nebo Lipovetskyho). 82 Ibid., s. 22. 83 Podrobn(ji v"Raymond ARON, Marxismes imaginaire: D'une saint famille à l'autore. Pa#í$: Gallimard 1970. Aron sám se dialektikou podrobn(ji zab!vá v"posthumn( vydan!ch p#edná'kách, kde je také zajímav! pasus o"vztahu (* loso* cko-sociologickém) Marxe a"Engelse. Srv."Raymond ARON, Le Marxisme de Marx. Pa#í$: Édition de Fallois 2002, zejm. s. 526- . 84 Jean-Paul SARTRE, Marxismus a!existencialismus. Praha: Svoboda 1966, s. 110 Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 410 Pokusy o!„dialektickou sociologii" sensu stricto Dialektikou se nechal okouzlit, jak uvedeno, také kdysi v!znamn! reprezentant francouzské sociologie Georges Gurvitch, autor koncepce, kterou sám ozna&uje jako „dialektick! hyperempirismus". Gurvitchovo pojetí dialektiky obsahující n(které zajímavé metodologické impulsy (nap#íklad ideu komplementarity, koncepci ambivalence a"reciprocity), v'ak nikdy dlouhodob( nevstoupilo do"'ir'ího sociologického pov(domí a"i"v"kontextu francouzské sociologie je zna&n( marginalizováno,85 snad právem (nicmén( Gurvitch)v pojem „mikrosociologie" je obecn( akceptován – ov'em toliko v"Evrop(). Ontologicky Gurvitch vychází z"teze nikterak závratn( objevné, $e toti$ sv(t a" zejména sociální skute&nost jsou „reality" nav!sost slo$ité a" komplexní, mnohostranné a"multidimenzionální, nicmén( tvo#í celek, „dialektickou jednotu". V"této p#edstav( p#evahy jakési centrality &i „totality" nad jednotlivostmi celek skládajícími je Gurvitch zajedno nejen s"dialektikou Lukácsovou. Navazuje na"p#edstavu, ve" francouzské sociologii zdomácn(lou, $e p#edm(tem, „prav!m p#edm(tem" sociologického zkoumání jsou „celostní sociální fakty" (les faits sociaux totaux): to je ov'em idea p)vodn( p#ipisovaná Marcelu Maussovi jako rozvinutí durkheimovského holismu.86 Metodologicky Gurvitchovi znamená dialektické v'chodisko sociologického zkoumání „abdikaci" na"v'echny apriorní teoretické p#ístupy, tedy pohled nezatí$en! jakoukoliv ortodoxií, v&etn( v(decké. N(které Gurvitchovy ideje, nap#íklad o" „permanentní revoluci" (nikoliv v" úzce politickém smyslu), evidentn( vyp)j&ené od" Trockého, v'ak dnes p)sobí p#ece jen pon(kud extravagantn(. Na"druhé stran( jeho typologie globálních spole&ností vypovídá o" tehdej'ích „velk!ch societách" leccos zajímavého, zajímav(j'ího ne$ Parsonsovy Spole$nosti ze zhruba té$e doby. Aron, a&koliv Gurvitche nem(l p#íli' v"lásce, p#iznává, $e „dokázal studenty vytrhnout z"jejich ka$dodennosti a"uvád(l je do"sv(ta pon(kud tajemného, plného mal!ch skupin, 85 Srv. jednu z"posledních informativních studií Philip BOSSEMAN, Dialectical Sociology of Georges Gurvitch. Boston: P."Sargent 1968. 86 U"nás zajímav( rozvíjí – ov'em z"hlediska v!hradn( * loso* ckého – ideu rozdílu mezi „totalismem" a"„holismem" Radim Palou', kter! p#esn( rozli'uje politologick! v!znam „totalitarismu" a"* loso* ckou relevanci holistického pohledu na"sv(t: „B!t holisticky otev#en sv(tu znamená dokázat vystupovat ze sv!ch civiliza&ních a"kulturních okruh) a"vnímat ty jiné, ostatní." Radim PALOU5, Totalismus a!holismus. Praha: Karolinum 1996, s. 12. A"podle teologa J. M. Lochmana, jeho$ Palou' cituje, pro postmoderní * losofování platí, $e p#ipou'tí „netotalitní totalitu radikální plurality". Ibid., s. 13. Miloslav Petrusek 411 o$ivovan!ch r)zn!mi formami sociability, je$ navíc procházely r)zn!mi hlubinn!mi úrovn(mi."87 Je't( v"osmdesát!ch letech (a"n(kolikrát poté) se objevily pokusy o"ustavení „dialektické sociologie", která by zmáhala klasické rozpory tradi&ní sociologie, zejména spor determinismu a"svobodné v)le. Klasick! determinismus v"sociologii je zajisté mnohotvárn! (i"teze o"„svobodné h#e tr$ních sil" je samoz#ejm( také speci* ckou formou determinismu), dialektická sociologie pak vychází z"variací na"Marxovo téma: V(deck! determinismus, #íkají dialekti&tí sociologové, prost( netvrdí nic více a"nic mén(, ne$ $e v'echno je vysv(tlitelné; nejen p#írodní události, ale také události sociální mohou b!t vysv(tleny z" pozorovateln!ch a" pozorovan!ch vztah), k"nim$ ov'em pat#í také projevy lidské psychologie a" lidské chování. Lidé v" tomto smyslu d(lají své d(jiny, to znamená, $e lidé mohou &init svá rozhodnutí na"základ( vlastních psychick!ch dispozic, ale za"dan!ch okolností a"pod dan!mi sociálními tlaky.88 Tato „velká ontologická premisa" je provázena formulacemi, je$ nabádají ke"skromnosti. Na'e znalost zákon) a"zákonitostí a"na'e schopnost je formulovat je omezena n(kolika &initeli, zejména – omezen!m rozsahem disponibilních znám!ch fakt); – omezen!mi analytick!mi teoriemi (v&etn( na'eho limitovaného matematického v(d(ní a"jeho aplikací v"sociálních v(dách); – na'imi omezen!mi rozumov!mi schopnostmi; – omezen!m disponibilním &asem k"v!zkumu a"teoretizování; – faktem, $e jsme sou&ástí sociálních proces), které zkoumáme, i" tím, $e jsme ovliv+ováni r)zn!mi p#edsude&n!mi strukturami. Dan!mi podmínkami, v" nich$ se d(je svobodné lidské rozhodování (tedy ono rozhodování, je$ rezultuje z"na'ich psychick!ch dispozic), jsou zejména: – sou&asn! stav techniky, technologie a"distribuce ekonomického kapitálu; – disponibilní p#írodní a"sociální zdroje; – aktuální struktura politick!ch a"socio-ekonomick!ch institucí a – dominantní ideje, v&etn( interiorizovan!ch ideov!ch struktur. 87 ARON, Mémoires, s. 379. 88 SHERMAN – WOOD, Sociology, s. 353. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 412 Dialektika sama $ádné „zákony v!voje spole&nosti", jak je proklamovali Engels a"Lenin, ov'em nenabízí, je pouze metodou (se striktními ontologick!mi premisami), která umo$+uje a"usnad+uje – volbu v!zkumn!ch problém), – v!b(r fakt, je$ jsou relevantní pro #e'ení problém), – nabízí interpreta&ní rámec pro anal!zu shromá$d(n!ch fakt a"tvorbu partikulárních teorií. Prakticky se realizuje tím, $e klade mimo#ádn! d)raz na"zkoumání souvislostí mezi jevy (alkoholiky, drogov( závislé nebo prostitutky nelze zkoumat „samy o"sob(", mimo rámec spole&nosti a"mimo vazbu na"dal'í sociální souvislosti, n(kdy velmi subtilní); zkoumá vnit#ní protikladnost daného jevu, identi* kuje stránky &i aspekty jevu &i procesu, které jsou „rozporné" (a"to nejen v"makrorozm(rech t#ídních &i jin!ch protiklad), ale uvnit# jev) mikrosociálních, ideologick!ch struktur, sociáln( psychologick!ch útvar) atd.); sleduje d)sledn( procesy zm(ny, zkoumá míru stability jevu (systému &i subsystému) a"povahu zm(n, je$ v"n(m probíhají; klade si otázku „míry", tedy otázku, kdy se mohou kumulované kvantitativní zm(ny prom(nit ve"zm(ny kvalitativní a" jak, p#edev'ím v'ak pe&liv( zkoumá kvantitativní trendy a" to nejen v" procesech evidentn( m(#iteln!ch, ale hledá nástroje k" identi* kaci kvantitativní zm(ny i" v" procesech zdánliv( nem(#iteln!ch (ideologie, instituce atd.). A!co empirick( v(zkum? Bylo by mylné spojovat „dialektickou sociologii" pouze s"teorií &i souborem obecn( metodologick!ch pravidel. Prakticky od"po&átku byla i"„v!zkumem". P)jdeme-li a$ do"devatenáctého století, pak na"po&átku marxistické teorie stojí Engels)v empirick! (!) a"dokonce kvalitativní v!zkum „postavení d(lnické t#ídy v"Anglii" z"roku 1842. Známa je také Marxova „D(lnická anketa" z"padesát!ch let 19. století – byly to toliko názvuky v!zkumu, k"nim$ se Engels ani Marx ji$ nevrátili, nicmén( v(domí nezbytnosti podlo$it teoretickou anal!zu fakty „z"reality" se projevovalo i"v"jejich $urnalistice, korespondenci (ale i"v"Kapitálu). Frankfurtská 'kola vyprodukovala úctyhodné dílo Autoritá&ská osobnost,89 na"svou dobu grandiózní pokus o"empirické posti$ení „Hitlera v"nás" (v&etn( konstrukce originální F-'kály). V"roce 1990 shrnul 89 , eodor W. ADORNO et al., , e Authoritarian Personality. Abridged edition. New York: Harper and Brothers 1982. Miloslav Petrusek 413 Lee Harvey v!sledky „kritického sociálního v!zkumu",90 kter! je v!znamn!m komplementem „lazarsfeldovského" neopozitivistické empirismu, jak jej známe ji$ z"jeho „kanonického" spisu o"„jazyku empirického v!zkumu".91 V!voj empirického v!zkumu se ubíral poté paralelními a"málokdy se protínajícími cestami. „Kritick! empirick! v!zkum" stál toti$ konceptuáln( na" zcela jin!ch základech ne$ v!zkum lazarsfeldovsk!, jeho centrálními pojmy byly abstrakce, totalita, esence, praxe, ideologie, struktura, d(jiny a"dekonstrukce (rekonstrukce). Jeho modelov!mi p#íklady byly práce Millsovy, Goldthorpovy, Williamsonovy, ale také #ada prací z" oblasti gender studies, tedy díla Oakleyové, Cockburnové, Westwoodové aj., jako$ i"studie etnick!ch a"rasov!ch vztah) (Landner, Weis, Du6 eld aj.). Tematická klasická troj&lenka, dodnes nep#ekonaná, „t#ída – gender – rasa", dominuje tedy ji$ od"devadesát!ch let. V!zkumy v"oblasti „radikální", kritické &i dialektické sociologie byly obohaceny samoz#ejm( razantním vstupem „kvalitativní sociologie", z"ní$ &ást ov'em opustila metodologick! po$adavek sociální relevance nebo ji rede* novala obvykle obratem k"sociálnímu „mikrokosmu". Na"druhé stran( do'lo k"obohacení metodologického repertoáru nap#. o"kritickou diskursivní anal!zu, která je v"„klasické lazarsfeldovské metodologii" v" podstat( ignorována. Ani z" tohoto hlediska tedy není idea dialektické sociologie plácnutím do"vody. Záv%r „Dialektická sociologie" – aspo+ v" tomto pojetí – rozhodn( tedy není ani proti „zdravému rozumu" normální v%dy ani proti logick'm princip"m. Zdá se b!t rozumn!m vyúst(ním dramatick!ch „spor) o"dialektiku" do"podoby smyslupln( kladen!ch otázek. Nezapomeneme-li, $e sociologie je plná dichotomií (proto$e sociální sv(t sám je jimi napln(n), je$ mají povahu skute&n!ch &i zdánliv!ch protiklad), a" $e centrální otázky sociologie (individuum nebo systém, aktér nebo struktura, jednání nebo ur&enost) jsou svou povahou prost( z"jistého hlediska také „dialektické", pak „smrt dialektiky" m)$eme vcelku právem pokládat za"p#ed&asn( ohlá'enou. V"roce 1997 vy'lo monogra* cké &íslo neomarxistického &asopisu , esis Eleven pod v!mluvn!m titulkem „Konec dialektiky". Bez otazníku. Zdá se nicmén(, $e titulek ani tehdy neodpovídal stavu v(cí. Jakkoliv v"postmodernismu zesnulo tém(# 90 Lee HARVEY, Critical Social Research. Lond!n: Unwin Hyman 1990. 91 Srv. Paul F. LAZARSFELD – Morris ROSENBERG 7eds.8, , e Language of Social Research. New York: Free Press 1955. Úvahy o!dialektice v!sociálních v"dách 414 v'echno, spole&nost i"aktér, dialektika jak!msi zázrakem, a& v"jednom svém rozm(ru negována d(jinnou praxí, $ije sv!m vlastním, „empiricky neveri* kovateln!m $ivotem". Je samoz#ejm( mo$né polo$it otázku, nakolik v'echny varianty kritické a"radikální sociologie92 jsou dialektické a"zda tedy termín „dialektická sociologie" není prost( poru'ením principu Occamovy b#itvy. Na"tuto otázku lze jednozna&n( odpov(d(t pouze detailním rozborem jednotliv!ch koncepcí. Na"druhou stranu tezi, $e „dialektické direktivy" jsou v"podstat( triviální, $e „to" stejn( d(lá „sociologie ka$dá", je mo$né s"&ist!m sv(domím odmítnout; jsou sociologické koncepce a"sm(ry, které jsou bytostn( statické, ahistorické a"nekontextuální a" z"hlediska své sociální funkce „apologetické" &i zcela indiferentní, tedy v)&i statusu quo nekritické. Ov'em dialekticky vzato – ne v'echno, co se jako radikalismus tvá#í, radikalismem také je.93 92 Zde srv. David HOROWITZ, Radical Sociology: An Introduction. San Francisco: Can* eld Press 1971. 93 Nikoliv z"neúcty &i ignorance není v" textu zkoumána speci* cká role dialektick!ch teorií a"p#ístup) &esk!ch autor), zejména Karla Kosíka, ale i" Jind#icha Zeleného, dialektické elementy v"díle Jana Pato&ky atd. Ale k"tomu se vrací a"jist( je't( vrátí jednotliví auto#i monogra* í (o"Kosíkovi nap#. Milan HAUSER, Prolegomena k!+ loso+ i sou$asnosti. Praha: Filoso* a 2007). Miloslav Petrusek