TEORIE VĚDY / THEORY OF SCIENCE / XXXII / 2010 / 1 HEIDEGGERŮV VÝKLAD POJMU MATHÉMA A MATHÉMATICKÉHO CHARAKTERU NOVOVĚKÉ VĚDY Abstrakt: Ve 30. letech 20. století se Martin Heidegger pokusil vysvětlit „dějiny Bytí" vedoucí ke stavu, jejž nazýval „zapomněním Bytí". Zaměřil se přitom na vliv moderní vědy, jež je podle něj jistým druhem metafyziky. Základní povaha moderní vědy podle Heideggera spočívá v jejím mathématickém charakteru. Řecký výraz „to mathéma" znamená „to, co se lze naučit" a „co je předchůdně známo". Heideggerovým cílem je ukázat, že mathématický charakter moderní vědy rozhoduje o obecném chápání významu „bytí" a že moderní věda nahrazuje metafyziku, v níž tkví její původ. Klíčová slova: Heidegger; metafysika; věda; příroda; pravda Heidegger's Interpretation of the Mathéma-Character of the Science Abstract: In the mid of 1930s Martin Heidegger attempted to explain the "history of Being" leading to what he called "the oblivion of Being." In this he focused on the impact of modern science, which he grants to be a sort of metaphysics. According to Heidegger, the main feature of the modern science consists in what he calls the mathéma-character. Th e Greek word "to mathéma" means "that what can be learned" and "what must be know beforehand." It is Heidegger's intention to show that the mathéma-character of modern science is deciding about the general understanding of the meaning of "being" and that modern science is replacing the metaphysics, which is the origin of the modern science. Keywords: Heidegger; metaphysics; science; nature; truth ALEŠ NOVÁK Fakulta humanitních studií Univerzita Karlova v Praze U Kříže 8, 150 00 Praha 5-Jinonice email / ales.novak@fh s.cuni.cz ////// studie / article ////////////////////////////////////////// 20 Ve třicátých letech 20. století se německý fi losof Martin Heidegger intenzívně vyrovnával s problematikou vědeckého poznání v souvislosti se sledováním základní otázky po pravdě bytí.1 Tyto úvahy pak po druhé světové válce přerostly v Heideggerovy smělé úvahy o bytnosti techniky z padesátých a šedesátých let,2 jejichž pravý původ však musíme hledat právě v polovině let třicátých. Hlavním přínosem Heideggerových úvah je to, že ukázal novověkou vědu jakožto projev či výsledek mnohem zásadnějšího, totiž celkového metafysického dění určování pravdy (neskrytosti) bytí. Potud se naše studie bude snažit ukázat právě to, nakolik v Heideggerově výkladu bytnosti novověké vědy dochází k celkovému určování pravdy (neskrytosti) bytí jsoucího jako takového a v celku, tzn. nakolik se novověkou vědou v Heideggerově výkladu určenou jakožto mathématickou odehrává sama metafysika.3 Heideggerovo vymezení pojmu „věda" Vědu musíme podle Heideggera vždy chápat ve smyslu „novověké" vědy,4 což ji vymezuje jak vůči středověké „doctrina-scientia", tak vůči antické „epistémé."5 Věda jakožto novověká věda je vůči oběma způsobům dotazování jsoucna co do pravdy (neskrytosti) jeho bytí vymezena a disponována na základě specifi cky odlišného způsobu přístupu k tomu, k čemu se vztahuje po tomto svém způsobu. Obvykle – tj. z hlediska das Man selbst, z hlediska „veřejného anonyma"6 – je tento způsob fi xován trojím určením: novověká věda se zabývá fakty; novověká věda je experimentální; novověká věda je kalkulujícím a měřícím (exaktním) výzkumem (zkoumáním). 1 Vůdčím textem v této fázi je posthumní soubor poznámek známé jakožto „Příspěvky". Martin HEIDEGGER, Gesamtausgabe. III. Abt., Bd. 65, Beiträge zur Philosophie (Vom Ereignis). Frankfurt a. M.: Klostermann 1989. 2 Martin HEIDEGGER, Věda, technika a zamyšlení. Překl. J. Michálek, J. Kružíková, I. Chvátím. Praha: OIKOYMENH 2004. 3 Předložená studie je výrazně přepracovanou verzí první části §4 monografi e Aleš Novák, Moc, technika a věda: Martin Heidegger a Ernst Jünger. Praha: Togga 2008, s. 123–141. 4 HEIDEGGER, Beiträge., s. 145: „,Wissenschaft ' muss immer im neuzeitlichen Sinne verstanden werden." 5 Ibid. Viz též Martin HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding. Tübingen: Niemeyer 1962, s. 50–52. Viz též Martin HEIDEGGER, „Die Zeit des Weltbildes." In: Gesamtausgabe. I. Abt., Bd. 5, Holzwege. Frankfurt a. M.: Klostermann 1977, s. 70n. 6 Analýzu pojmu das Man selbst provedl Heidegger ve svém spise Bytí a čas. Martin HEIDEGGER, Bytí a čas. Překl. I. Chvatík, M. Petříček jr., P. Kouba, J. Němec. Praha: OIKOYMENH 1996. Aleš Novák 21 Jenže vůči těmto všeobecně rozšířeným domněnkám Heidegger namítá, že i antická epistémé a středověká doctrina-scientia se „svým způsobem" zabývaly „fakty", prováděly „experimenty" a využívaly měření a počítání. V případě všech tří uvedených charakteristik podle Heideggera vždy záleží na tom, v jakém smyslu a v jakém určení je jsoucno jako jsoucí vyloženo tak, aby to odpovídalo specifi ckému způsobu vidění a dotazování přírodních úkazů, dějů, událostí. Antická epistémé tak např. nemohla podle Heideggera nikdy být exaktní, jelikož její bytostná povaha odpovídá odlišnému metafysickému rozvrhu a určení jsoucna jako jsoucího ve smyslu řecké fysis. To však v důsledku znamená velice důležitý „hodnotící" moment, jelikož se tím znemožňuje srovnávání různých druhů „vědy" navzájem – ať již co do úspěšnosti, pokrokovosti, modernity apod. Heidegger k tomu přímo praví: „Chceme-li proto pochopit bytnost novověké vědy, musíme se nejprve oprostit od zvyku vyzdvihovat novou vědu vůči starší pouze stupňovitě, z hlediska pokroku."7 Jeden metafysický rozvrh jsoucna jako jsoucího co do jeho pravdy (neskrytosti) nemůže být ani lepší, ani horší, ani správnější, ani chybnější, ani pokrokovější, ani modernější než nějaký jiný metafysický rozvrh, tak jako je absurdní porovnávat Aristotela s Hegelem, Platóna s Kantem vzhledem k tomu, kdo je lepší a kdo méně dobrý fi losof, čí fi losofi cký rozvrh je lepší nebo méně dobrý. Novověká věda není ani pravdivější než antická epistémé, ani než středověká doctrina-scientia, je prostě jiná, tak jako je jiný celkový metafysický rozvrh pravdy (neskrytosti) jsoucna, jenž je pro danou epochu závazný. Jak novověká věda, tak antická epistémé, tak i středověká doctrina-scientia se „svým způsobem" zabývají „fakty", provádějí „experimenty" a využívají měření a počítání, ale pro každý epochální způsob „vědeckého" přístupu to vždy znamená cosi výrazně odlišného: smysl „vědeckosti" a interpretace toho, co je touto „vědeckostí" zpřístupněno a uchopeno, se vzájemně liší, aniž by se vzájemně popíral, střídal a vylučoval. To, že se novověká věda stala výlučným způsobem zpřístupňování jsoucna jako jsoucího co do jeho pravdy (neskrytosti), neznamená, že by antická epistémé a středověká doctrina-scientia přestaly být platnými a „pravdivými" způsoby zpřístupňování jsoucna jako jsoucího co jeho pravdy 7 „Wollen wir daher das Wesen der neuzeitlichen Wissenschaft begreifen, dann müssen wir uns zuvor von der Gewohnheit befreien, die neuere Wissenschaft gegen die ältere lediglich gradweise, nach dem Gesichtspunkt des Fortschritts, abzuheben." HEIDEGGER, Holzwege, s. 71. Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy 22 (neskrytosti). To, že novověká věda je „úspěšnější" v odkrývání a výkladu jsoucna, souvisí s tím, jak je v jejím předpokladu nastaveno to, co je považováno za jsoucí (totiž jsoucno jakožto „v představování a představováním zajistitelný a zjistitelný předmět") a za pravdivost (totiž „správnost"). Tím závazným a nejpodstatnějším rysem, který odlišuje vědu jako novověkou od antické epistémé a středověké doctrina-scientia, je to, na základě čeho se ony uvedené tři charakteristiky faktičnosti, experimentálnosti a (vy) počitatelnosti stávají základními rysy určujícími vědeckost vědy jakožto specifi cky novověkého způsobu zpřístupňování a výkladu jsoucna jako jsoucího co do jeho pravdy (neskrytosti). Tímto základním rysem vědy, který ji charakterizuje jako vědu novověkou a nechává ony tři zmíněné charakteristiky dojít k specifi cky závaznému významu, je to, co Heidegger nazývá mathématičnost.8 Mathématický charakter novověké vědy Motiv mathéma označuje podle Heideggera „to, co člověk při nahlížení jsoucna a při zacházení s věcmi zná předem: o tělesech jejich tělesnost, o rostlinách jejich rostlinnost, o zvířatech jejich animalitu, o lidech jejich lidskost."9 Motiv mathéma souvisí s předběžným porozuměním, s před-porozuměním, s kterým vždy již přistupujeme k věcem jako k tomu, co se nás lidí specifi cky významově dotýká a je odemčena vždy co do určitého významu. Motiv mathéma tak postihuje motiv pravdy (neskrytosti) jsoucna jako jsoucího, které se v této své neskrytosti podává nám lidem jako mající (či naopak postrádající) význam. Motiv mathéma postihuje a představuje motiv logického, totiž ten fakt, že věcem rozumíme (anebo naopak nerozumíme, i když nerozumění je také jen – defi cientní a privativním – způsobem „rozumění") a umíme (anebo neumíme) se ve věcech jako takových i v jejich celku významově orientovat. 8 HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 52. Viz též HEIDEGGER, Holzwege, s. 71. 9 „Ta mathémata bedeutet für die Griechen dasjenige, was der Mensch im Betrachten des Seienden und im Umgang mit den Dingen im voraus nennt: von den Körpern das Körperhaft e, von den Pfl anzen das Pfl anzliche, von den Tieren das Tiermässige, vom Menschen das Menschenartige." HEIDEGGER, Holzwege, s. 71–2. Srv. též HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 56: „Die mathémata, das sind die Dinge, sofern wir sie in die Kenntnis nehmen, als das in die Kenntnis nehmen, als was wir sie eigentlich im voraus schon kennen, den Körper als das Körperhaft e, an der Pfl anze das Pfl anzliche, am Tier das Tierische, am Ding die Dingheit usw." Aleš Novák 23 Motiv mathéma je hermeneutickým klíčem odemykajícím jsoucno jako jsoucí co do jeho obsahové, významové plnosti (či naopak privativního a defi cientního vyprázdnění). Jsoucno musí být nám lidem a pro nás lidi vždy již předem nějak zpřístupněné, takže se nás určité věci, bytosti a jevy týkají, jiné jsou nám lhostejné, skryté, odepřené, neznámé, zatajené, tabuizované apod. K věcem a jejich významu vždy již přistupujeme s určitým před-porozuměním, vždy o nich máme nějaké pojetí, nějaký obraz, nějakou představu, nějaké očekávání, které se mohou buď potvrdit, upřesnit, prohloubit, nebo naopak vyvrátit – tomu se obvykle říká „zkušenost". Jsoucno se podává v modech odhalenosti a netransparentnosti, na kterých člověk pracuje, na základě kterých se významově orientuje ve světě, se kterými se vyrovnává, které buď akceptuje, nebo je překonává. Tyto mody odkrytosti a odepřenosti jsou základními projevy a děními motivu pravdivosti (neskrytosti), který může vystupovat např. jako „správnost", „jistota", „zjevení", „důvěra", „přesvědčení", „shoda" apod. spolu s jejich privativními a defi cientními mody (omyl, klam, iluze, fantasma, mínění, umanuté trvání na přesvědčení, chyba, nahodilost apod.) – čímž rozhodně nevyčerpáváme úplnost všech modů pravdivosti (neskrytosti) ani nerozhodujeme o jejich „hodnotovém" vyznění a určení. Jedním, pro epochu novověku však závazným modem odhalenosti jsoucna jako jsoucího co do jeho významového určení (co do motivu logického) je motiv mathéma. Motiv mathéma jako to, co je nám předem, předchůdně, dopředu známé, co předem umíme, je podle Heideggera co do své povahy tím, co se lze naučit a je to zároveň i samo učení se tomuto učitelnému.10 Heidegger vymezuje motiv mathéma vůči čtyřem dalším způsobům přístupu k věcem a zacházení s nimi, tj. vůči čtyřem způsobům odhalenosti (pravdivosti) jsoucna jako jsoucího co do jeho významového určení (co do motivu logického):11 ta fysika – věci, nakolik vzcházejí samy ze sebe a pocházejí samy od sebe (tj. tzv. „přírodní" a „přirozená" jsoucna: rostliny, zvěř, živly – to, co člověk nevyrábí ani neprodukuje, nýbrž co existuje samo ze sebe); ta poiúmena – věci, nakolik jsou řemeslně a uměle vyhotoveny člověkem a jsou výkonem a dílem umělého lidského konání; ta chrémata – věci, nakolik jsou používány, k užitku a ke spotřebě, přičemž to mohou být věci povahy jak ta fysika (potrava), 10 „Das ,Mathematische' kommt der Wortprägung nach vom griechischen ta mathémata, das Lernbare und daher zugleich das Lehrbare; manthanein heisst lernen, mathésis die Lehre, und zwar in dem doppelten Sinne: Lehre als in die Lehre gehen und lernen, und Lehre als das, was gelehrt wird." HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 53. 11 HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 53–54. Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy 24 tak ta poiúmena (oblečení, nástroje); ta pragmata – věci, nakolik spadají do sféry jakéhokoliv – nikoliv jen užitkového a spotřebního – lidského jednání (praxis v širokém smyslu slova), tj. věci, se kterými máme co do činění – ať již je obrábíme a aplikujeme („praxe" v užším smyslu „nakládání s věcmi a jejich /po/užívání"), nebo jen nezaujatě pozorujeme či obdivujeme (teorie či estetika) či uctíváme (religiozita). V souvislosti s těmito čtyřmi způsoby odhalenosti významu jsoucna jako jsoucího a vůči těmto čtyřem způsobům Heidegger odlišuje a vyjímá ta mathémata, jež označují takový způsob významového zpřístupnění a odhalenosti věcí, kdy věci vystupují jen natolik, nakolik je předchůdně, dopředu rozhodnuto o tom, „jak" a „v jaké podobě" tyto věci budou moci vystoupit v patrnost, v jakém významu budou připuštěny, v jakém ohledu se budou podávat, tj. jako co budou právě jakožto věci předchůdně známy. Jedním ze způsobů předchůdné seznámenosti s významem věcí může být výše líčený význam „ta fysika", kdy věci známe jako vzcházející samy ze sebe, anebo naopak význam „ta poiúmena", kdy věci známe jenom jako uměle vyhotovené, takže např. ve středověkém metafysickém rozvrhu jsoucna co do významu, tj. pravdy (neskrytosti) jeho jsoucnosti ve smyslu ens creatum je i „přírodní" jsoucno (natura jako celek stvoření i jako vnitřní určení každého jednotlivého jsoucna) dílem božího působení a (s)tvoření. Věci – či lépe: jsoucna vystupují vždy jako ta mathémata; člověk je vždy seznámen s tím, co věci jsou a jako čemu jim můžeme či musíme rozumět za současného vyloučení toho, jako čemu jim nelze či nesmíme rozumět. Motiv mathéma současně klade určité před-porozumění a vylučuje jeho protiklad. Klademe-li např. – tak jako tomu je v Descartově metafysickém rozvrhu – význam jsoucnosti jsoucna jako „věci rozlehlé" (res extensa) a „věci myslící" (res cogitans), je tomu tak za předpokladu, že oba typy významového zpřístupnění a pochopení významu věci nejsou na sebe převoditelné a spolu kompatibilní, že se tedy spolu vylučují, což mnohem důkladněji a důsledněji než Descartes rozpracoval B. Spinoza. Věc rozlehlá není významově přístupná jako věc myslící et vice versa. Motiv mathéma představuje motiv předchůdné seznámenosti se jsoucnem a před-porozumění jsoucnu v tom ohledu, jako čemu budeme tomuto jsoucnu závazně rozumět a jak s ním budeme na základě této seznámenosti nakládat. A tak lze předběžně vyvodit, že motiv mathéma jakožto motiv logického – motiv významové odkrytosti jsoucna jako jsoucího, jenž je založen kosmologickým motivem odkrytí jsoucna jako jsoucího v celku na způsob disponující a vyhotovující techniky – je předpokladem etického motivu významové orientace člověka v rámci takto závazně odkrytého jsoucna Aleš Novák 25 a nakládání se jsoucnem odkrytým jak co do jeho významu (v aspektu logického),12 tak co do jeho celku (v aspektu kosmologického). V souvislosti s matematičností jsme ale navyklí ihned myslet na počítání a čísla, avšak jak ukazuje Heidegger, čísla jsou v souvislosti s mathéma nikoliv proto, že by mathéma bylo čímsi numerickým, nýbrž proto, že čísla a nakládání s nimi (tj. počítání) je cosi mathématického.13 Heidegger se proto táže, čím je samo mathéma, že i čísla mohou být brána jako cosi mathématického, ba že dokonce jsou brána jako ukázkový, mnohdy výlučný příklad mathématického?14 Mathéma znamená podle Heideggera to, co je známé, to co známe, to s čím jsme seznámeni na základě toho, že jsme se tomu naučili. Mathéma je to, co se lze naučit a dále učit (ve smyslu „předávat učením"), mathésis má pak význam „nauka." Učení Heidegger charakterizuje jako druh nabývání, přijímání a přivlastňování si (činění svým, přivtělováním).15 Učení, kterým nabýváme znalosti a dovednosti o určité záležitosti, je specifi ckou proměnou způsobu existence na způsob gradace nebo zbytnění určitých aspektů či složek lidské bytosti (např. formou „disciplíny", cviku, opakování) často na úkor potlačení aspektů jiných. Člověk se často učí zcela neúčelným a neužitečným záležitostem, aby nabyl zcela specifi ckých dovedností, jimiž jiný tvor nedisponuje. Člověk se mnohdy vědomě a dobrovolně vystavuje nepříjemné námaze, drilu, odříkání, aby na základě zácviku dosáhl jisté kompetence, která mu zjedná existenciální výhodu či náskok oproti tzv. „skutečnosti", se kterou se vyrovnává a ve které se potřebuje úspěšně, efektivně, cíleně a záměrně orientovat. Při učení se dané „látky" zmocňujeme tak, že ji činíme svou vlastní, přivtělujeme si ji, abychom jí dokázali úspěšně disponovat; naše bytost tuto látku nabývá a sama touto látkou nabývá, tj. rozšiřuje své vlastní bytí nejen 12 V následujícím budeme používat pojem „logický" přesně a pouze v tomto uvedeném významu: „způsob závazného odkrývání významu jsoucna jakožto jsoucího". 13 „Das besagt: die Zahl ist etwas Mathematisches." HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. „Wir sind längst gewohnt, beim Mathematischen an die Zahlen zu denken. Das Mathematische und die Zahlen stehen off ensichtlich in einem Zusammenhang. Die Frage bleibt nur: Besteht dieser Zusammenhang, weil das Mathematische etwas Zahlenhaft es ist oder weil umgekehrt das Zahlenhaft e etwas Mathematisches ist? Das zweite ist der Fall." HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 54. 14 „Was ist das Mathematische selbst, dass dergleichen wie Zahlen als Mathematisches begriff en werden muss und vorwiegend als das Mathematische vorgeführt wird?" Ibid. 15 „Mathésis heisst das Lernen; mathémata das Lernbare. Nach dem Gesagten sind also mit dieser Benennung die Dinge gemeint, sofern sie lernbar sind. Lernen – das ist eine Art des Aufnehmens und Aneignens. Aber nicht jedes Nehmen ist ein Lernen." Ibid. Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy 26 ve smyslu kvantitativním (co všechno, kolik jednotlivého toho někdo umí), ale především ve smyslu kvalitativním, na způsob gradace „obsahu" individuálního bytí ve světě. A tak Heidegger praví: „Učení je proto takovým nabýváním a přivlastňováním, při kterém se přivlastňuje používání. Takovéto přivlastňování se odehrává na základě samotného používání. Nazýváme to cvik."16 Učení je zácvikem do užívání, tj. do významu a tj. do specifi ckého, tuto věc jako právě tuto a ne jinou charakterizujícího způsobu bytí právě této a ne jiné věci. Učení je pochopením a vhledem do povahy právě té které naučené záležitosti, vhledem do podmínek, za kterých lze věcí disponovat a používat ji tak, aby to odpovídalo povaze a tj. pravdě (neskrytosti) právě té které záležitosti, tj. abychom ji používali „správně" a „úspěšně." Učením jakožto zácvikem do způsobu bytí čili do povahy a významu či pravdy (neskrytosti) právě té které záležitosti se dané záležitosti zmocňujeme, ovládáme ji, což se může dít v různých stupních od začátečnictví, amatérismu, diletantství, průměrnosti až k naprostému mistrovství. Učíme- -li se používat nějakou věc, přistupujeme na to, co od nás daná věc vyžaduje tak, abychom s ní mistrně či pouze úspěšně či jen účinně nakládali, vládli a disponovali. Tím, že se učíme věc používat, tj. že správně zvládáme odpovídající podmínky jejího užívání, tím danou záležitost samu poznáváme jako takovou v její povaze a významu, tj. v pravdě (neskrytosti) jejího bytí; tím danou věc také v této její povaze a významu, tj. v pravdě (neskrytosti) jejího bytí, na kterou „bereme ohled", respektujeme. Heidegger to ukazuje na příkladu pušky: Při zácviku se zmocňujeme používání zbraně, tj. způsobu zacházení s ní. Ovládáme způsob zacházení se zbraní. To má znamenat: náš způsob přístupu a zacházení přistupuje na to, co vyžaduje samotná zbraň; „zbraň" neznamená tuto jednotlivou pušku s tímto určitým číslem, nýbrž třeba model 98. Při cviku se rovněž nenaučíme jenom nabíjet, zaujmout stabilní pozici a zacílit, nejen zručnost, nýbrž v tom všem se zároveň a v první řadě naučíme znát věc. Učení je zároveň vždy poznávajícím seznámením se. Při učení vždy existují směry učení, učení použití, učení seznámení se.17 16 „Das Lernen ist demnach ein Nehmen und Aneignen, wobei der Gebrauch angeeignet wird. Solche Aneignung geschieht durch das Gebrauchen selbst. Wir nennen es Übung." Ibid., s. 54–55. 17 „In der Übung nehmen wir den Gebrauch der Waff e, d. h. die Art und weise des Umgangs mit ihr, in unser Besitz. Wir beherrschen die Art des Umgangs mit der Waff e. Das will sagen: unsere Weise des Vorgehens und Umgehens stellt sich auf das ein, was die Waff e selbst verlangt; Aleš Novák 27 Při učení, které je zácvikem do povahy a významu věci jako právě této a ne jiné věci, tj. při učení jakožto zácviku do pravdy (neskrytosti) bytí právě této a ne jiné věci, se v první řadě seznámíme s tím (ve smyslu: „bereme ohled na to"), „jak se to s danou věcí vůbec má", aniž bychom při bezprostředním a faktickém aplikování a užívání dané věci takovouto znalost potřebovali.18 Avšak tato seznámenost a znalost je netematicky vždy přítomna a „při díle", jakmile a kdykoliv danou věc – zde pušku – používáme, anebo se s ní jenom setkáváme, aniž bychom ji použili, avšak víme, k čemu a jak ji – když by na to přišlo – použít, tj. že si ji nespleteme a nezaměníme za nějakou jinou věc, např. smeták nebo sekeru (i když obojím lze také zabít, avšak právě ne střílet). Tato předchůdná seznámenost s povahou a významem dané věci (např. pušky) nám dovoluje kdykoliv jasně a s jistotou poznat pušku jako jsoucno s právě tímto a ne jiným významem, který zakládá zcela specifi cké a s jiným jsoucnem sotva zaměnitelné použití.19 A toto předchůdné seznámení se s významem a naučení se významu věci je povahy mathéma. Heidegger k tomu praví následující: „Původní učení je takové nabývání, při kterém se seznámíme s tím, co vůbec je ta která věc, co je zbraň, co je užitková věc."20 „Waff e" meint nicht dieses einzelne Gewehr mit dieser bestimmten Nummer, sondern etwa das Modell 98. In der Übung lernen wir aber nicht nur Laden und Druckpunkt Nehmen und Zielen, nicht nur die Handfertigkeit, sondern in all dem lernen wir zugleich und erst das Ding kennen. Das Lernen ist immer auch ein Kennenlernen. Beim Lernen gibt es Richtungen des Lernens, Lernen der Verwendung, Lernen des Kennens." Ibid., s. 55. Pro zajímavost se sluší poznamenat, že přednáškový kurs Die Frage nach dem Ding proběhl v zimním semestru 1935/36, takže vzhledem k politické situaci a militantní náladě v národně-socialistickém Německu Heidegger namísto (vcelku fádního) kladiva ze spisu Bytí a čas volí jako příklad přivlastňované dovednosti ovládání nějaké věci pušku. 18 „Aber was ist dabei noch viel zu lernen? Dies, welche Bewandtnis es mit solch einem Ding überhaupt hat. Doch das brauchen wir beim Schiessen, beim Gebrauch des Dinges nicht zu kennen. Gewiss nicht. Das schliesst aber nicht aus, dass es zu einem solchen Ding gehört." Ibid. 19 „Wenn es nämlich gilt, ein Ding, dessen Gebrauch wir einüben, überhaupt verfügbar zu machen, also herzustellen, muss der Herstellende zuvor kennengelernt haben, welche Bewandtnis es überhaupt mit dem Ding hat. Es gibt bezüglich des Dinges noch ein ursprünglicheres Kennenlernen, solches, was zuvor gelernt sein muss, damit es überhaupt solche Modelle und entsprechende Stücke gibt, das Kennenlernen dessen, was überhaupt zu einer Schusswaff e gehört und was eine Waff e ist; das muss im voraus zur Kenntnis genommen, es muss gelernt und lehrbar sein. Dieses Kennenlernen ist der tragende Grund für das Herstellen des Dinges, und das hergestellte Ding wiederum ist erst der ermöglichende Grund für die Übung und den Gebrauch. Was wir im Üben lernen, ist nur ein begrenzter Ausschnitt des Lernbaren am Ding." Ibid., s. 55–56. 20 „Das ursprüngliche Lernen ist jenes Nehmen, worin wir dieses, was je ein Ding überhaupt ist, in die Kenntnis nehmen, was eine Waff e ist, was ein Gebrauchsding ist." Ibid., s. 56. Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy 28 Ale touto původní vědomostí „co je to vůbec ta která věc", např. „puška", podle Heideggera vždy již disponujeme, jinak bychom nikdy nebyli s to poznat pušku právě jako pušku, tj. jako jsoucno se specifi cky nezaměnitelným významovým určením, pro které máme název „puška".21 Puška je pro nás vůbec patrná jakožto puška s celým jejím specifi ckým významem, jež zakládá specifi cké nakládání a zacházení s ní, jen tehdy a tak, když již předem víme, co to je (střelná, ale nejen střelná) zbraň, kteréžto předchůdné vědění vůbec dovoluje zakoušenému jsoucnu vystoupit právě jako pušce. Předchůdná známost a seznámenost – významová odemčenost jsoucna v jeho pravdě (neskrytosti) na způsob mathéma – teprve vůbec nechává jsoucno vystoupit jako právě toto a ne jiné, jako určité jsoucno s určitým významem, nechává teprve vůbec vystoupit pravdě (neskrytosti) bytí daného jsoucna, resp. naopak: pravda (neskrytost) bytí daného jsoucna může jako taková vystoupit pouze tak, že je odemčena na základě předchůdné seznámenosti a známosti (mathéma) toho, co má a bude platit za jsoucí. Heidegger proto shrnuje: Právě tato „seznámenost" je skutečnou bytností učení, mathésis. Mathémata – to jsou věci, nakolik jsme s nimi seznámeni, seznámeni s nimi jako s tím, jak je dopředu vždy již známe: těleso jako to, co je tělesné, na rostlině to rostlinné, na zvířeti to animální, na věci to věcné atd. Toto skutečné učení je proto nanejvýš podivuhodným nabýváním, při kterém ten, kdo nabývá, nabývá jen to, co v zásadě již má.22 21 „Aber das wissen wir doch eigentlich schon. Wenn wir dieses Gewehr oder auch ein bestimmtes Gewehrmodell kennen lernen, lernen wir nicht erst, was eine Waff e ist, sondern dies wissen wir schon vorher und müssen es wissen, sonst könnten wir das Gewehr überhaupt nicht als solches vernehmen. Indem wir im voraus wissen, was eine Waff e ist, und nur so, wird uns das vorgelegte Gesehene allererst sichtbar in dem, was es ist." Ibid. 22 „Gerade dies, zur Kenntnis Nehmen' ist das eigentliche Wesen des Lernens, der mathésis. Die mathémata, das sind die Dinge, sofern wir sie in die Kenntnis nehmen, als das in die Kenntnis nehmen, als was wir sie eigentlich im voraus schon kennen, den Körper als das Körperhaft e, an der Pfl anze das Pfl anzliche, am Tier das Tierische, am Ding die Dingheit usw. Dieses eigentliche Lernen ist somit ein höchst merkwürdiges Nehmen, ein Nehmen, wobei der Nehmende nur solches nimmt, was er im Grunde schon hat." Ibid. Srv. též: „Ta mathémata bedeutet für die Griechen dasjenige, was der Mensch im Betrachten des Seienden und im Umgang mit den Dingen im voraus kennt: von den Körpern das Körperhaft e, von den Pfl anzen das Pfl anzliche, von den Tieren das Tiermässige, vom Menschen das Menschenartige." HEIDEGGER, Holzwege, s. 71n. Podobnost s platónským motivem anamnésis, byť to Heidegger nezmíní, je nabíledni a Heidegger tomu napomáhá zmínkou o Sókratovi (Die Frage nach dem Ding, s. 57) a zmínkou o nápisu nad vchodem do Platónovy Akadémie (ibid., s. 58). Avšak tak jako zaručeně platí, že také Platónova koncepce anamnestického „poznávání" (nejlépe vylíčeného v dialogu Menón) Aleš Novák 29 Předběžná seznámenost s významem jsoucna jako jsoucího – neboli mathéma jakožto určení bytnosti pravdivosti (neskrytosti) bytí jsoucna – znamená to, nakolik a v jakém významu je jsoucno připuštěno, čeho na jsoucnu budeme dbát, na co ze jsoucna a na jsoucnu budeme brát ohled, tj. jako co je jsoucno předchůdně nastaveno tak, aby pro nás lidi mělo význam „jsoucna". Toto předběžné rozhodnutí o způsobu zpřístupnění a před-porozumění tomu, za co bude jsoucno jako jsoucí považováno, si lidství člověka s sebou nese a aplikuje vždy, jakmile a dokud se jakkoliv vztahuje ke jsoucnu, které jako takové nechává na sebe doléhat a zpřístupňovat si právě jen na základě onoho předchůdného před-porozumění, které člověk přináší s sebou a vnáší do jsoucna, jemuž ho vnucuje a nutí ho právě jen do tohoto hermeneutického odemčení co do jeho významu a pravdy (neskrytosti) jeho bytí. O tom, jak a jako co (v jakém významovém určení) bude jsoucno jako jsoucí – např. „příroda" – pro člověka vystupovat a (do)týkat se ho, o tom rozhoduje předchůdný rozvrh pravdy (neskrytosti) bytí jsoucna, který s sebou lidství člověka nese a který vnáší do celku jsoucna, jež jako takové pak lidství může významově odkrývat a vykládat a předkládat k dalšímu disponování. Nyní je tedy třeba si ještě vyjasnit, proč při zmínce o mathématičnosti ihned myslíme na čísla a počítání. Když např. – abychom se drželi Heideggerova příkladu – vidíme na stole tři jablka23 nebo kolem stolu tři židle,24 tak ihned vidíme a tj. víme, že jsou tři, víme totiž, co je „být tři." Trojku, trojitost, tři vždy již známe, vždy již jí rozumíme a umíme ji („správně") použít. Heidegger k tomu říká: je mathématické povahy, tak nelze rozhodně zastávat názor, že každý způsob mathématického odemčení významovosti jsoucna jako jsoucího je nutně či zároveň anamnetické povahy. Vztahování se ke jsoucnu a významové odemykání jsoucna na způsob anamnésis odpovídá pouze metafysickému rozvrhu, ve kterém je ontologickým principem závaznosti motiv idea. Mathématický charakter novověké vědy není založen ani neprobíhá na způsob anamnésis, nýbrž tak, že celek jsoucího je co do svého významu a tj. pravdy (neskrytosti) předchůdně nastaven jako „příroda" (natura-Natur) ve výhradním významu: „v sobě uzavřená souvislost pohybu prostorově-časově vztažených masových bodů" (HEIDEGGER, Holzwege, s. 72), resp. „způsob rozmanitosti v prostoru a čase proměnlivých a střídajících se poměrů polohy těles." HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 68. 23 HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. 24 HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 57. Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy 30 To znamená: číslo je cosi mathématického. Jenom proto, že čísla jsou tím nejvtíravěji „vždy již známým" a tudíž tím nejznámějším mezi vším mathématickým, tak jenom proto bylo označení mathématického rezervováno pro vše numerické. Nicméně bytnost mathématického není naprosto určena numeričností.25 To, že vždy již známe a rozumíme trojce, to není proto či tím, že by nám to prozradily židle, jablka nebo kterákoliv jiná věc; to spíše tyto věci jako takové, tj. ve specifi ckém významu „být tři", být třetí, být trojitý (což např. v případě křesťanského troj-jediného boha je více než podstatné),26 mohou právě jako takové vystoupit na základě našeho předchůdného porozumění a seznámeností s tím, co to znamená „tři". Dokážeme tři věci spočítat jako tři jenom proto a jenom tak, že dopředu již známe a umíme použít „trojku".27 Trojku jako číslo, jež dovoluje jsoucnu vystoupit ve specifi ckém významovém určení (být třetí, být tři, být trojitý, být troj-jediný), dopředu známe, je jako číslo tím, co ve vlastním smyslu se lze naučit a dále učit – číslo je tedy čímsi mathématickým.28 Číslo jako takové se podle Heideggera učíme znát a používat bez ohledu na věci,29 a proto náleží čísla při našem každodenním zacházení s věcmi, při počítání s nimi ve smyslu „brát je v patrnost" či „nakládat s nimi", k tomu nejběžnějšímu, nejsamozřejmějšímu, předpokládanému a nejbližšímu, co na věcech předem bereme v patrnost a s čím jsme na věcech nejdříve a nejsnadněji seznámeni. Proto jsou podle Heideggera čísla čímsi mathématickým.30 Motiv mathématického je v sobě vždy dvojznačný: jednak označuje obsah seznámenosti, to co se lze naučit (nauku); jednak označuje proces sa25 „Das besagt: die Zahl ist etwas Mathematisches. Nur weil die Zahlen das gleichsam aufdringlichste Immer-schon-Bekannte und somit das Bekannteste unter dem Mathematischen darstellen, deshalb wurde alsbald das Mathematische als Benennung dem Zahlenmässigen vorbehalten. Keineswegs aber wird das Wesen des Mathematische durch das Zahlenhaft e bestimmt." HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. 26 Bylo by vcelku zajímavé tematizovat trojiční nauku o božských osobách křesťanského boha právě z hlediska mathématičnosti, což by však mohlo (byť rozhodně nemuselo) poukázat na založení této theologické koncepce v ontologickém principu Machenschaft . 27 „Vielmehr können wir Dinge nur als drei zählen, wenn wir schon die ,drei' kennen." HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 57. 28 „Die Zahl ist etwas im eigentlichen Sinne Lernbares, ein mathéma, d. h. etwas Mathematisches." Ibid. 29 „All dieses nehmen wir zur Kenntnis, lernen es ohne Rücksicht auf die Dinge." Ibid., s. 58. 30 „Weil dergleichen wie die Zahlen bei unserem gewöhnlichen Umgang mit den Dingen, beim Rechnen mit ihnen und somit beim Zählen am nächsten liegt von dem, was wir an den Dingen zur Kenntnis nehmen, ohne es aus ihnen zu schöpfen, deshalb sind die Zahlen das bekannteste Mathematische." Ibid. Aleš Novák 31 motného učení (seznámenost). Jednak označuje předchůdnou seznámenost, díky které jsoucno může vystoupit jako specifi cky významné (celkový předpoklad významové odemčenosti jakožto odehrávání se aspektu logického); jednak označuje matematičnost v úzkém smyslu „to, co je počítatelné" ve smyslu toho numerického a kalkulovatelného. Ale tak jako tak v zásadě platí to, co Heidegger ohledně motivu mathéma shrnuje: Mathématičnost je tím odhaleným a patrným na věcech, v rámci čeho se vždy již pohybujeme, na základě čeho věci vůbec zakoušíme jako věci a jako právě tyto určité věci. Mathématičnost je takovou základní pozicí a postojem vůči věcem, v nichž si věci po-dáváme vzhledem k tomu, jako co jsou nám již předem dány, jako co nám předem musí a mají být dány. Mathématičnost je proto základním předpokladem vědění o věcech.31 Motiv mathéma a mathématičnosti je podle Heideggera tím, co otevírá významový rámec patrnosti něčeho jako něčeho určitého, tj. rámec doteku a odhalenosti pravdy (neskrytosti) bytí jsoucna jako významově jsoucího: motiv mathéma a mathématičnosti představuje bytnost pravdivosti (neskrytosti), odehrává se v něm aspekt logického jakožto aspektu náležejícího k základnímu charakteru toho, co Heidegger charakterizuje jakožto novověkou metafysiku. Motiv mathéma a mathématičnosti předchůdně rozhoduje o tom, jako co a v jakém významu nám lidem bude (výhradně a závazně) zpřístupněno jsoucno jako významově jsoucí, kterážto odhalenost „pak" zakládá hermeneutický výkladový rámec pro výklad jsoucna co do jeho významovosti a pravdy (neskrytost). Co je tedy tímto aspektem, rysem či charakterem mathématičnosti, na co jsou věci co do jejich významu a tj. pravdy (neskrytosti) jejich bytí podle Heideggera nutně dopředu odkryty v epoše známé jako „novověk"? Mathématický rozvrh „přírody" Podle Heideggera je pro novověkou interpretaci jsoucna v celku charakteristický a principiálně závazný přírodovědecký výklad, který jsoucno 31 „Das Mathematische ist jenes Off enbare an den Dingen, darin wir uns immer schon bewegen, demgemäss wir sie überhaupt als Dinge und als solche Dinge erfahren. Das Mathematische ist jene Grundstellung zu den Dingen, in der wir die Dinge uns vor-nehmen auf das hin, als was sie uns schon gegeben sind, gegeben sein müssen und sollen. Das Mathematische ist deshalb die Grundvoraussetzung des Wissens von den Dingen." Ibid. Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy 32 v celku předem nastavuje co do jeho významu tak, že jako to, co předem na jsoucnu známe a nač jsoucno dotazujeme (charakter mathéma jakožto významová odhalenost pravdy (neskrytosti) bytí jsoucna), je stanovena „příroda". Příroda je označení pro jsoucno v celku ve zcela specifi ckém a s předchozím použitím a porozuměním tomuto pojmu nesrovnatelném významu. Příroda je označením celku všeho předmětného a zároveň předpokladů možnosti všeho předmětného. Novověké, specifi cky mathématické určení „přírody", jež je významovým a závazným rámcem zpřístupňování a výkladu jsoucna jako jsoucího co do jeho významu a pravdy (neskrytosti) – čili to, co na všem jsoucím předem známe, na čem se shodneme a s čím můžeme počítat jak ve smyslu „být si tím jist", tak ve smyslu „nakládat s tím", tak i v nejužším smyslu „měřit, vážit a počítat" – Heidegger charakterizuje (na základě interpretace prvního Newtonova zákona)32 následovně: „Rozvrh toho, co má pro hledané poznání přírody napříště znamenat, ,příroda': v sobě uzavřená souvislost pohybu prostorově-časově vztažených hmotných bodů."33 Jsoucno je jako významové jsoucno předchůdně stanoveno jako těleso, které se pohybuje nebo je v klidu, každopádně je umístěno v nějaké poloze či bodu v prostoru a čase. Jsoucnu předem vždy rozumíme právě jen jako hmotnému bodu, který se pohybuje a je umístěn v prostoru a v čase a nijak jinak. Pro novověký mathématický rozvrh jsoucna co do jeho jsoucnosti a významu, tj. co do jeho pravdy (neskrytosti), je pak podle Heideggera zásadních několik aspektů, na které a do kterých je jsoucno mathématicky rozvrhováno. Jednak je jsoucno přírodním či přirozeným tělesem, hmotným bodem a všechna tělesa jsou si ve své tělesnosti rovna, není mezi nimi hierarchický rozdíl.34 Za druhé všechna tělesa jsou buď v pohybu nebo v klidu, přičemž klid je jen hraničním případem pohybu a pohyb je rovnoměrným pohybem z místa na místo,35 který neustane ani se nezmění, pokud k tomu není dána 32 Ibid., s. 59–68. 33 „Dieses Ausmachen betrifft nichts Geringeres als den Entwurf dessen, was für das gesuchte Erkennen der Natur künft ig Natur sein soll: der in sich geschlossene Bewegungszusammenhang raum-zeitlich bezogener Massenpunkte." HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. Viz též HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 68. 34 „Die Naturkörper sind alle im Wesen gleichartig." Ibid., s. 67. 35 „Die geradlinige Bewegung wird zur massgebenden." HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. „Bewegung besagt Ortsveränderung. Keine Bewegung und Bewegungsrichtung ist vor der anderen ausgezeichnet." Ibid. [upravil autor]. Aleš Novák 33 žádná – nejčastěji externí – příčina,36 takže se již jen dotazujeme po příčině ve změnách (nikoliv po příčině původu) této univerzálně předpokládané pohyblivosti.37 Za třetí každé místo je stejné s každým jiným místem,38 těleso může být v zásadě na každém místě, přičemž místo má charakter polohy, která se udává a vzniká relativně-relačně vůči a ve vztahu k libovolným jiným polohám.39 Podobně ani žádný časový okamžik není privilegovaný vůči ostatním, nýbrž všechny časové okamžiky, tj. body na časové škále, jsou si principiálně rovny.40 Čas a prostor jsou univerzálními parametry, které se ke každému jsoucnu jakožto tělesu mají stejně, žádné tělesno není na nich nezávislé, nýbrž naopak jenom díky těmto parametrům je jsoucno jako těleso v pohybu tematizovatelné, zakusitelné a jako takové významově odhalené. Pohyb těles se tak za čtvrté stává pouhou změnou polohy, kdy polohy mají vůči sobě měřitelný odstup, takže určení pohybu se odehrává na způsob a vzhledem k odstupům, drahám a polohám měřitelného tělesa, které je vždy „tak a tak velkým", každopádně vždy numericky kvantifi kovatelným, měřitelným, vypočitatelným a porovnatelným. Pohyb se tak určuje podle velikosti (rychlosti a rozsahu) pohybu a rovněž i masa tělesa se určuje jenom jakožto tíha.41 36 „Všechna tělesa jsou v pohybu nebo v klidu." Baruch de SPINOZA, Etika II. Překl. K. Hubka. Praha: Dybbuk, 2001, Ax. 1. „Tělesa se mezi sebou neliší svou substancí, ale tím, zda jsou v pohybu nebo v klidu a zda se pohybují pomaleji nebo rychleji." Ibid., Lem. 1. „Těleso v pohybu nebo v klidu musí být determinováno k pohybu nebo ke klidu jiným tělesem, které bylo opět determinováno k pohybu nebo ke klidu jiným tělesem, a toto opět jiným, a tak do nekonečna." Ibid., Lem. 3. „Z toho plyne: těleso uvedené do pohybu setrvává v pohybu, dokud není jiným tělesem determinováno ke klidu. Právě tak těleso jsoucí v klidu setrvává v klidu, dokud není jiným tělesem determinováno k pohybu." Ibid., Cor. 37 „Bei der Begründung und Bestimmung der Bewegung wird nicht gefragt nach der Ursache für das Fortdauern der Bewegung und somit für ihr ständiges Entstehen, sondern umgekehrt: Bewegtheit ist vorausgesetzt, und gefragt wird nach den Ursachen der Änderung eines vorausgesetzten gleichförmig geradlinigen Bewegungszustandes." HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 67. 38 „Jeder Ort ist jedem anderen gleich." HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. 39 „Jeder Körper kann grundsätzlich an jedem Ort sein. Der Begriff des Ortes selbst wird ein anderer. Ort ist nicht mehr der Platz, an den der Körper seiner inneren Natur nach hingehört, sondern nur eine Lage, die sich jeweils ,beziehungsweise', in Beziehung auf beliebige andere Lagen, ergibt." HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 67. 40 „Kein Zeitpunkt hat vor einem anderen einen Vorzug." HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. 41 „Entsprechend der Wandlung des Ortbegriff es wird die Bewegung nur als Lageänderung und Lagebeziehung, als die Entfernung von Orten gesehen. Die Bestimmung der Bewegung wird demzufolge eine solche hinsichtlich der Abstände, Strecken des Messbaren, des so und so Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy 34 Motiv síly se za páté určuje podle pohybu, který má takovou povahu, že je-li těleso přenecháno samo sobě bez zásahu vnějšího tělesa, pohybuje se rovnoměrně přímočaře a síla představuje vybočení či změnu rovnoměrnosti přímočarosti pohybu,42 takže síla se určuje jenom podle toho, co je na ní pohybu, tj. podle velikosti změny místa (polohy) na časové ose resp. vzhledem k průběhu času.43 Z toho všeho se za šesté formuluje nový pojem „přírody", která již není vnitřním principem každé jednotlivé věci, z níž se určuje následně i pohyb této věci, nýbrž příroda je způsobem rozmanitosti střídy proměňujících se polohových relací těles, příroda je způsobem a druhem přítomnosti těles v prostoru a čase, jež oba mají povahu rámce možného pozičního a polohového uspořádání a seřazení.44 A spolu s tímto pojmovým určením, jako co budeme rozumět a jak budeme přistupovat k „přírodě", se proměňuje i způsob dotazování se a výkladu této takto proměněné „přírody".45 Mathématický rozvrh stanovující podmínky pro ukazování se a porozumění jsoucnu jako významovému jsoucnu v jeho pravdě (neskrytosti) ve smyslu novověkého určení „přírody" přistupuje k této „přírodě" na způsob a v podobě „přírodní vědy", která jakožto mathématická neakceptuje žádný jiný výkladový rámec, než jaký sama stanovuje a s sebou přináší a vnáší do celku teprve takto významově odkrývaného jsoucna. Mathématický přístup ke jsoucnu a výklad jsoucna jako významově odkrývaného ve smyslu „příroda" provozovaný podle Heideggera novověkou přírodovědou, lze nejsnadněji charakterizovat jako „experimentální" přístup a výklad, a samotnou Grossen. Bewegung wird bestimmt nach Bewegungsgrösse und ebenso die Masse als Gewicht." HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 68. 42 „Das Wesen der Kraft bestimmt sich aus dem Grundgesetz der Bewegung. Dies sagt: Jeder sich selbst überlassene Körper bewegt sich geradlinig-gleichförmig. Demgemäss ist eine Kraft dasjenige, dessen Aufprägung eine Abweichung aus der geradlinig-gleichförmigen Bewegung zur Folge hat." Ibid. 43 „Jede Kraft bestimmt sich nach dem, d. h. ist nur das, was sie an Bewegung und d. h. wieder an Ortsveränderungsgrösse in der Zeiteinheit zur Folge hat." HEIDEGGER, Holzwege, s. 72. Viz též HEIDEGGER, Die Frage nach dem Ding, s. 70. 44 „Demzufolge wandelt sich der Begriff der Natur überhaupt. Natur ist nicht mehr das innere Prinzip, aus dem die Bewegung der Körper folgt, sondern Natur ist die Weise der Mannigfaltigkeit der wechselnden Lagebeziehungen der Körper, die Art, wie sie anwesend sind in Raum und Zeit, die selbst als Bereiche möglicher Stellenordnung und Ordnungsbestimmung in sich nirgends eine Auszeichnung haben." Ibid., s. 68. 45 „Somit wird auch die Art des Befragens der Natur eine andere und in gewisser Hinsicht umgekehrte." Ibid. Aleš Novák 35 přírodovědu jako „experimentální", čímž jsme se vlastně opět vrátili na začátek tematizace naší studie. Však teprve nyní jsme připraveni, abychom na základě pochopení Heideggerova výkladu mathématického charakteru novověké (přírodo)vědy jakožto dějícího se aspektu logického nahlédli skutečnou povahu toho, co podle Heideggera znamená, že novověká věda je vědou experimentální, zabývající se fakty, kalkulujícím a měřícím (exaktním) výzkumem (badatelským provozem). To budiž – vzhledem k rozsahu studie – tématem další, navazující studie připravené pod názvem „Heideggerův výklad experimentálního charakteru novověké vědy".46 46 Vyjde v Teorii vědy, roč. 32, 2010, č. 3. Heideggerův výklad pojmu mathéma a mathématického charakteru novověké vědy