TEORIE VĚDY / THEORY OF SCIENCE / XXXII / 2010 / 4 LUDWIK FLECK A SOUČASNÁ FILOSOFIE VĚDY Abstrakt: Tento článek usiluje o systematický popis teorie stylů myšlení a myšlenkových společenství polského mikrobiologa Ludwika Flecka. Článek se zabývá výchozím bodem jeho teorie: případovou studií tzv. Wassermanova testu. Následně je Fleckova teorie prezentována nejprve ve světle Struktury vědeckých revolucí Th omase Kuhna. Jsou zaznamenány některé podobnosti mezi oběma mysliteli (např. užívání konceptu nesouměřitelnosti, odkazy ke gestalt psychologii, předpoklad teoretické zatíženosti pozorování, pohled na vědeckou literaturu). Přesto se Fleckova stanoviska od Kuhnových v některých důležitých ohledech liší (např. názory na stabilizaci, ve Fleckově teorii nepřítomnost konceptu analogického k vědeckým revolucím). Na rozdíl od převládajícího názoru tyto rozdíly zamezují tomu, aby byl Fleck považován za předchůdce Kuhna. Z těchto důvodů tento článek zmiňuje také možnost prezentovat Fleckova stanoviska v jiném kontextu, jenž je pokládán za prospěšnější, a kterým je francouzská epistemologie (např. Canguilhem, Hacking). Klíčová slova: Ludwik Fleck; styly myšlení; myšlenková společenství; vědecký fakt; Th omas Kuhn; nesouměřitelnost; francouzská epistemologie; sociologie vědy Ludwik Fleck and Contemporary Philosophy of Science Abstract: Th e present paper aims at describing systematically the theory of thought-styles and thought-collectives of Polish microbiologist Ludwik Fleck. Th e paper describes its starting point: case study of the so-called Wasserman test. In what follows, Fleck's theory is presented at fi rst in the light of Th e Structure of Scientifi c Revolutions by Th omas Kuhn. Some similarities between the two thinkers are pointed out (e. g. the use of incommensurability concept, the reference to gestalt psychology, the theory-ladenness of observation, the view on scientifi c literature). Yet Fleck's views diff er from Kuhn's in some important respects (e. g. the views on stabilisation, the absence of counterpart of scientifi c revolutions in Fleck's theory). Contrary to the prevailing view, these diff erences preclude consideration of Fleck as a forerunner of Kuhn. For this reason, the present paper mentions also possibility of presentation of Fleck's views in another context which is deemed more helpful: French epistemology (e. g. Canguilhem, Hacking). Keywords: Ludwik Fleck; thoughtstyles; thought-collectives; scientifi c fact; Th omas Kuhn; incommensurability; French epistemology; sociology of science ////// studie / article ////////////////////////////////////////// JINDŘICH ČERNÝ Université Paris I / Filosofi cká fakulta Univerzity Karlovy Na Bučance 4, 140 00 Praha 4 email / jindrich_cerny@seznam.cz 450 Fakt je fakt. Nevzniká, ani se nevyvíjí. James Bryant Conant Úvod Přibližně od druhé poloviny 70. let minulého století jsme svědky stále neutuchajícího zájmu o Fleckovu teorii stylů myšlení a myšlenkových společenství předloženou v knize Vznik a vývoj vědeckého faktu. Úvod do teorie stylů myšlení a myšlenkových společenství.1 V jistém smyslu a s trochou nadsázky lze snad dokonce hovořit i o „fl eckovském boomu" posledních třech desetiletí, který lze doložit mj. i rostoucím počtem překladů zmíněné Fleckovy knihy.2 Na jeho úplném počátku bezesporu stál Th omas Samuel Kuhn se svým esejem Struktura vědeckých revolucí a těmito slovy v jeho „Úvodu": Setkal jsem se s téměř neznámou monografi í Ludwika Flecka, Entstehung und Entwicklung einer wissenschaft lichen Tatsache (Basilej 1935); esejem, který předznamenal mnoho mých myšlenek. Díky Fleckově práci a poznámce jiného člena Junior Fellow, Francise X. Suttona, jsem si uvědomil, že tyto myšlenky by zřejmě měly být zasazeny do rámce sociologie vědeckého společenství.3 Právě úspěch Kuhnova „bestselleru"4 pak s sebou přinášel zájem i o Fleckovu fi losofi i, který se však dostavoval spíše pozvolna spolu s rostoucím zájmem o sociologii vědy iniciovaným rovněž Th omasem Kuhnem. „Teprve po dvaceti letech," jak trefně v této souvislosti poznamenává 1 Ludwik FLECK, Entstehung und Entwicklung einer wissenschaft lichen Tatsache: Einfürung in die Lehre vom Denkstil und Denkkollektiv. Basel: Benno Schwabe & Co. 1935. Anglický překlad: Ludwik FLECK, Genesis and Development of A Scientifi c Fact. Chicago: Th e University of Chicago Press 1979. Francouzský překlad: Ludwik FLECK, Genèse et développement d'un fait scientifi que. Paříž: les Belles Lettres 2005. 2 Do dnešního dne vyšel krom anglického a francouzského i italský, ruský a španělský překlad. V roce 1980 vyšlo i 2. německé vydání. 3 Th omas S. KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions. Second Enlarged Edition. Chicago: Chicago University Press 1970, s. vi-vii. 4 Do roku 1996, kdy Kuhn zemřel, Struktura vědeckých revolucí vyšla v celkovém nákladu přibližně million výtisků v šestnácti jazycích. Srv. Lawrence VAN GELDER, Th omas Kuhn, 73; Devised Science Paradigm [online]. 1996. Dostupné z: <http://tinyurl.com/y9ofv4n> [cit. 17. 3. 2010]. Tato práce byla podpořena grantem č. 401/09/H007 Logické základy sémantiky Grantové agentury ČR. Za řadu cenných připomínek děkuji dr. Tomáši Marvanovi a anonymním recenzentům Teorie vědy. Jindřich Černý 451 J.-F. Braunstein, „určitý počet Kuhnových čtenářů projevil zvědavost o tento záhadný odkaz a objevil Fleckovo dílo."5 Fleckovy myšlenky, které se setkaly ve své době s minimální odezvou,6 tak mohly konečně, takřka půl století po jejich formulaci začít kolovat v rámci myšlenkových společenství a takříkajíc „žít vlastním životem". Protože v Čechách zřejmě dosud nikdo neprojevil „dostatečnou zvědavost", tato práce se tak stává prvním česky psaným pokusem o přiblížení Fleckovy fi losofi e vědy. Této skutečnosti pak vědomě přizpůsobuji i styl, kterým je tato práce psaná: vycházím ze základního předpokladu, že čtenář tohoto textu „narazil" při četbě Struktury vědeckých revolucí na „záhadný odkaz", ale nic si o něm už nezjišťoval. Toto rozhodnutí mne rovněž vede ke snaze o představení Fleckovy fi losofi e právě ve světle Kuhnovy teorie vědeckých revolucí předložené ve Struktuře vědeckých revolucí.7 Jakkoli je toto srovnání užitečné, může mít za následek zkreslení Fleckových myšlenek, k němuž často dochází v důsledku dobře míněné snahy vzbudit zájem o nějakou méně známou teorii s využitím podobného, leč známějšího protějšku.8 Abych mu zabránil, zmiňuji zde proto ještě jedno srovnání: stručné představení Fleckových myšlenek v kontextu tzv. „francouzské epistemologie", které se mi zdá být v některých ohledech adekvátnějším a které zároveň poodhalí, jak se pracuje s Fleckovým odkazem v rámci jiné tradice. Jinak řečeno, mojí snahou je obhajovat v tomto textu názor, s Francescem Coniglionem řečeno,9 o existenci „rozcházejících se 5 Jean-François BRAUNSTEIN, „Th omas Kuhn: lecteur de Ludwik Fleck." Archives de Philosophie, roč. 66, 2003, č. 3, s. 404. Schnelle uvádí, že první zmínka o Fleckovi v tisku se objevila až v roce 1976 v článku, jehož autorem je W. Baldamus. Srv. Th omas SCHNELLE, „Genesis and Development of a Scientifi c Fact by Ludwik Fleck." Th eory and Society, roč. 10, 1981, č. 5, s. 733–737. 6 Bezprostředně po vydání Entstehung und Entwicklung vyšlo celkem 21 recenzí, z čehož pouze jedna ve fi losofi ckém časopise. Jejím autorem byl Leon Chwistek. Zbylé pak vyšly v drtivé většině v lékařských, anebo populárně-naučných časopisech. Srv. Th omas SCHNELLE, „Microbiology and Philosophy of Science, Lwów and the German Holocaust: Stations of a Life – Ludwik Fleck 1896–1961." In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.), Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 3–38. 7 Tj. neberu v potaz Kuhnovy pozdější názory, ve kterých Kuhn identifi kuje nesouměřitelnost s nepřeložitelností. Srv. Howard SANKEY, „Kuhn's Changing Concept of Incommensurability." Th e British Journal for the Philosophy of Science, roč. 44, 1993, č. 4, s. 759–774. 8 Zde je možné jako velice dobrý příklad uvést různé, často dobře míněné snahy prezentovat fi losofi i členů Lvovsko-varšavské školy jakožto „polskou variantu logického pozitivismu". 9 Francesco CONIGLIONE, „Kotarbiński's Reism and the Vienna Circle." Axiomathes, roč. 11, 1996, č. 1–3, s. 37–69. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 452 podobností" mezi Fleckem a Kuhnem. V opačném případě bychom také „nemuseli pochopit ani Kuhnovu originalitu, ani koherenci Fleckova díla."10 Fleckův život a profese V případě „profesionálních fi losofů" je otázka týkající se jejich života často zbytečná a otázka týkající se jejich profese zcela bezpředmětná. V prvním případě pravděpodobně uslyšíme: „Vždyť to, co nás zajímá, je jejich dílo!" V druhém případě, pokud se nám vůbec dostane nějaké odpovědi, pak zřejmě nějaké takové: „Čím by asi byl? Filosofem přece!" V případě Ludwika Flecka, který nebyl profesionálním fi losofem, však tyto otázky dávají dobrý smysl. Odpovědi na ně totiž v prvé řadě pomohou pochopit, proč se u Flecka setkáváme se specifi ckým stylem myšlení, který nazýval lékařským způsobem myšlení. Fleck (1896–1961) se narodil ve Lvově11 v židovské rodině a byl povoláním mikrobiolog, jehož hlavním předmětem zájmu byla sérologie.12 Po ukončení studií na Univerzitě Jana Kazimíra ve Lvově se v roce 1920 stává asistentem známého odborníka na tyfus, Rudolfa Weigla. Na univerzitě je mu však umožněno působit jen do roku 1923, kdy je nucen ji opustit a až do konce 2. světové války se pohybuje mimo ni. V letech 1923–1928 pracuje v bakteriologické laboratoři lvovské nemocnice. Zde má možnost si dokonale osvojit Wassermanův test sloužící k odhalení syfi lidy, který sehraje důležitou roli v jeho fi losofi i vědy. Nakonec, když mu je zabráněno pracovat i ve státních ústavech, působí od roku 1935 ve vlastní laboratoři. V roce 1941 je internován ve lvovském ghettu; v únoru 1943 je deportován nejprve do Osvětimi, poté v prosinci téhož roku do Buchenwaldu, kde pokračuje v práci na přípravě očkovací látky proti tyfu ze sterilizované moči nakažených pro německou armádu. Po válce vystupuje v roli svědka v Norimber10 BRAUNSTEIN, „Th omas Kuhn: lecteur de Ludwik Fleck," s. 405. 11 Lvov byl v první třetině 20. století význačným intelektuálně-kulturním centrem, jehož význam přesahoval oblast Haliče. Vzpomeňme zde např. fenomén Lvovsko-varšavské školy, založené v roce 1895 K. Twardowskim. Viz Jerzy GIEDYMIN, „Polish Philosophy in the Inter-War Period and Ludwik Fleck's Th eory of Th ought-Styles and Th ought-Collectives." In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.), Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 179–217. Srv. také SCHNELLE, „Microbiology and Philosophy of Science." 12 Sérologie je lékařskou disciplínou věnující se studiu krevního séra, tj. tekuté, nebuněčné složky krve, která vznikne odstraněním krvinek a proteinů zodpovědných za srážení krve (fi brinogenu). V užším smyslu se pak sérologií rozumí soubor imunologických metod sloužících k odhalení a identifi kaci protilátek v séru. Jindřich Černý 453 ských procesech, vrací se zpět do akademického prostředí a v lékařství se především zabývá studiem fenoménu leukergie13, které mu konečně přináší všeobecné uznání v lékařské komunitě. Lékařský styl myšlení Fleck je tedy v prvé řadě lékařem. Uvědomuje si, že jeho profese nemůže nemít vliv na způsob, jakým přistupuje k fi losofi i, a věnuje svůj první fi losofi cký článek, O určitých rysech lékařského způsobu myšlení,14 pojednání o zvláštnostech „lékařského stylu myšlení", který měl v Polsku před 2. světovou válkou dlouhou tradici spojenou především se jménem tzv. polské školy. Polská škola U členů polské školy, kterou založil v 2. polovině 19. století T. Chałubiński a mezi jejíž členy se řadili např. W. Biegański, E. Biernacki nebo Z. Kramsztyk, je možné se setkat s některými myšlenkami, jež Fleck později hlásal. U posledně jmenovaného se např. objevuje názor o nemožnosti neutrálního, objektivního pozorování: pozorování je podle Kramsztyka vždy ovlivněno jak svým účelem, tak naším „názorovým a priori".15 Vzhledem k tomu, že Kramsztyk chápe a priori historicky, historii mají i výsledky pozorování, fakta, o kterých Kramsztyk mluví jako o „klinických faktech". Kramsztykovo pojetí vědy, výrazně odlišné od „pozitivistického", pak asi nejlépe vyjádří následující názor z jeho článku „O významu historického vědění": „Pro vědce je věda strnulá – pro historika je rychlým proudem; pro prvního je věda daná; pro druhého se stává."16 13 Leukegrie je Fleckův neologismus pro obranný mechanismus, ke kterému dochází prakticky při všech zánětech a většině infekcí. Podstata tohoto jevu spočívá ke shlukování bílých krvinek (leukocytů), které vytvářejí útvary o specifi ckých cytologických (buněčných) vlastnostech. Díky zjištění přítomnosti těchto útvarů v séru pak je možné odhalit zánět nebo infekci i v raném stádiu. Srv. SCHNELLE, „Microbiology and Philosophy of Science," s. 30–31. 14 Ludwik FLECK, „Some Specifi c Features of the Medical Way of Th inking." In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.) Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 39–48. 15 Srv. Ilana LÖWY, „Fleck dans son temps, Fleck dans notre temps: Genèse et Développement d'une pensée." In: FLECK, L., Genèse et développement d'un fait scientifi que, s. xx. 16 Citováno podle ibid., s. xx. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 454 Specifi čnost lékařského stylu myšlení Fleck se sice na fi losofy polské školy v žádném ze svých textů neodvolává;17 lze však těžko přijmout názor, že polská škola neměla na Flecka vliv.18 Nezávisle na míře vlivu polské školy, která je otázkou historické rekonstrukce a na kterou v této práci není prostor,19 lze však podle mého názoru zcela oprávněně připustit přítomnost toho, co Fleck nazývá „lékařským stylem myšlení" v Polsku. Čím se tento styl podle Flecka vyznačuje? Pro lékařský styl je v prvé řadě příznačný holistický přístup ke zkoumaným jevům. O něm se zmiňuje v poněkud jiné souvislosti mj. i Pierre Duhem, který přirovnává fyzika k lékaři a klade jej do protikladu s hodinářem: hodinář má možnost prohlédnout hodinky „kolečko po kolečku", aby zjistil, které je vadné. Fyzikové a lékaři však takovou možnost podle Duhema nemají: obě profese v případě konfl iktu teorie se zkušeností (fyzikové) nebo zdravotních potíží (lékaři) musí brát daný systém jakožto celek a až následně se pokusit určit příčinu problému; žádný z nich nemá „možnost izolovat orgán a vyšetřit ho zvlášť."20 Tím se však podobnosti mezi Fleckem a Duhem do značné míry vyčerpávají. Zatímco Duhem argumentuje pro holistický přístup prostřednictvím kritiky kruciálních experimentů a omezuje své úvahy pouze na fyzikální teorie, Fleck volí jiný postup: v jeho případě je holismus důsledkem případové studie onemocnění. V přírodě se podle Flecka s ničím takovým jako onemocněními nesetkáme; existují pouze vysoce komplexní a nepravidelné patologické jevy, pro něž se lékař snaží najít zákony. „Úkolem lékaře je najít v prvotním chaosu nějaké zákony, relace, nějaké typy vyšších řádů."21 Komplexnost a nepravidelnost těchto jevů zabraňuje jejich redukcionistickému uchopení, 17 Pro Flecka je ovšem příznačné to, že zásadně necituje historiky a fi losofy lékařství. 18 Ilana Löwyová se ve svých textech snaží ukázat, že vliv Polské školy byl jedním ze dvou nejvýznamnějších zdrojů Fleckovy fi losofi e. Tím druhým pak byl vliv sociologů a etnologů jako E. Durkheim, L. Gumplowicz, W. Jerusalem nebo L. Lévy-Bruhl, na něž se Fleck skutečně odvolává. Srv. Ilana LÖWY, „Ludwik Fleck: From Philosophy of Medicine To A Contructivist And Relativist Epistemology." In: LÖWY, I. (ed.) Th e Polish School of Philosophy of Medicine: From Tytus Chałubiński (1820–1889) to Ludwik Fleck (1896–1961), Dordrecht: Kluwer Academic Publishers 1990, s. 216. Domnívám se však, že je nutné tento výčet vlivů doplnit ještě o jeden zdroj, a to tvarovou psychologii. O ní níže. 19 Čtenáře majícího zájem o problematiku vztahu polské školy a Flecka je nutné upozornit na publikace Ilany Löwyové. Viz LÖWY (ed.), Th e Polish School of Philosophy of Medicine. 20 Srv. Pierre DUHEM, La théorie physique. Son objet et sa structure. Paříž: Chevalier et Rivière 1906, s. 307–8. 21 FLECK, „Some Specifi c Features of the Medical Way of Th inking," s. 40. Jindřich Černý 455 a tudíž i jednotnému přístupu k nim. A protože žádný z přístupů podle Flecka nemůže vyčerpat bohatství patologických jevů, je nutné tyto jevy studovat z různých hledisek, která jsou, jak Fleck doslova říká, vzájemně nesouměřitelná.22 Výsledkem každého takového náhledu je vždy určitá patologická resp. klinická jednotka, stručněji a nepřesněji „nemoc". Nemoci tak podle Flecka existují jedině v klasifi kacích; jsou ideálními, fi ktivními „konstrukty", které jsou historicky podmíněny – a zde poprvé Fleck používá svůj klíčový termín – daným stylem myšlení.23 Článek „O určitých rysech lékařského způsobu myšlení" rovněž obsahuje další témata – zmiňme zde např. důležitou distinkci mezi „knižním věděním" a „živým pozorováním" – která budou rozvedena v knize Vznik a vývoj vědeckého faktu. Pluralita skutečností Důležitým krokem směrem k formulaci teorie myšlenkových společenství je článek Krize „skutečnosti".24 V něm Fleck kritizuje pojem absolutní reality, který se podle něj zakládá na „zvláštním nedorozumění": „Na čem by absolutní realita měla být nezávislá? Na člověku? Pak by z ní člověk nemohl mít žádný užitek."25 Fleck i z tohoto důvodu navrhuje nahradit koncept absolutní skutečnosti myšlenkou existence plurality skutečností, která je podle něj jediná správná: Každý myslící jedinec, který je členem nějakého společenství, má svou vlastní skutečnost, v níž a podle níž žije. Každý má dokonce mnoho často vzájemně neslučitelných skutečností: skutečnost každodenního života; náboženskou, politickou a malou vědeckou skutečnost. [...] Každému poznání, každému systému poznatků, každému vstoupení do říše sociálního přináleží příslušná skutečnost. To je jediné správné stanovisko.26 22 Ibid., s. 44. 23 Ibid., s. 41. 24 Ludwik FLECK, „On the Crisis of, Reality'." In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.), Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 47–58. 25 FLECK, „On the Crisis of, Reality'," s. 55. 26 Srv. ibid., s. 49. Citovaná pasáž ukazuje na možný vliv teorie plurality realit Leona Chwistka. Chwistek, který je známý především díky zjednodušení Russellovy teorie typů, v knize Wielość rzeczywistości (Pluralita realit) (1921) postupoval obdobně jako Fleck o 8 let později: po kritice pojmu absolutní skutečnosti a pravdy formuloval explicitně relativistické stanovisko. K vztahu Flecka a Chwistka, srv. Ilana LÖWY, „Ways of Seeing: Ludwik Fleck and Polish Debates on the Perception of Reality, 1890–1947." Studies in History and Philosophy of Science, roč. 39, 2008, č. 3, 375–383. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 456 U Flecka se tak už v roce 1929 zcela zřetelně objevuje myšlenka, se kterou později přijde Kuhn: „Členové různých vědeckých společenství žijí ve svých vlastních vědeckých a profesních skutečnostech."27 Tu Fleck zdůvodňuje právě pomocí pojmu myšlenkového stylu: poznání není možné bez myšlenkového stylu, přičemž „každé vědění má svůj vlastní styl myšlení se svou charakteristickou tradicí a výcvikem."28 Veškeré poznání je proto „svobodným kulturním výtvorem", který „připomíná tradiční mýtus."29 Vztah mezi poznáním a poznávajícím člověkem zároveň podle Flecka nelze chápat jednosměrně: Člověk nejen poznání vytváří, ale to má vliv i na něj. Proto poznání není ani pasivní kontemplací, ani nabytím jediného možného vhledu do něčeho, co je dané. Je to aktivní, živý vztah, přetvářet a být přetvářen, stručněji, akt tvoření.30 V poznání je podle Flecka současně obsažen určitý „iracionální" prvek: „naučit se vidět" předměty nebo naučit se praxi přírodního vědce není totiž podle Flecka možné z žádné knihy. Fleck podává jako příklad této teze, která instancí výše zmíněné distinkce mezi knižním poznáním a živým pozorováním, Wassermanův test, který je podle něj spíše určitou dovedností,31 jejíž výsledek spíše závisí na tom, kdo ho provádí, než na nějaké konkrétní metodě.32 Fleck tuto myšlenku v Krizi „skutečnosti" dále nerozvádí. K tomu dojde až v jeho příštím textu, v jeho opus magnum, Vznik a vývoj vědeckého faktu, kde se případová studie Wassermanova testu stává východiskem, na jehož základě Fleck formuluje svoji tezi o sociálním podmínění nikoli pouze svojí disciplíny, leč celku poznání. 27 FLECK, „On the Crisis of ,Reality'," s. 49. Srv. KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 150. 28 KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 150. 29 FLECK, „On the Crisis of, Reality'," s. 47. 30 Ibid., s. 49. Citovaná pasáž je v původním textu psaná kurzívou. 31 Otázka, zda lékařství je vědou, anebo uměním, představovala jednu ze základních otázek polské školy. Podle Kramsztyka platí první možnost. Srv. LÖWY, „Ludwik Fleck: From Philosophy of Medicine," s. 221. 32 FLECK, „On the Crisis of ,Reality'," s. 51. Myšlenka, že diagnóza závisí na tom, kdo ji provádí, se objevuje i v Grantově memorandu, na jehož přípravě se podílel mj. i Ludwig Wittgenstein. Tak jako Fleck v případě syfi lidy, Grantův tým v případě šoku dospěl k závěru, že šok je určitým konstruktem. Srov. Ray MONK, Úděl génia. Praha: Hynek 1996, s. 453–454. Jindřich Černý 457 Wassermanův test Východiskem Wassermanova testu (dále již jen „Test"), který slouží k odhalení syfi lidy, je etiologický koncept tohoto onemocnění: koncept syfi lidy je defi nován na základě svého původce, kterým je baktérie Treponema pallida.33 Test se následně snaží o odhalení této bakterie prostřednictvím odhalení protilátek v séru pacienta.34 Svojí podstatou je tedy Test sérologickým testem, který dal dokonce vzniknout této disciplíně.35 Ve Fleckově době byl vztah mezi Testem a syfi lidou pokládán – díky úspěchům Testu při odhalování tohoto onemocnění – za prokázaný vědecký fakt a byly mu přisuzovány atributy, jež se běžně přisuzují vědeckým faktům: stálost, defi nitivnost, pravdivost a objektivnost ve smyslu nezávislosti na pozorovateli. Právě z tohoto důvodu si jej Fleck, podle vlastních slov, vybral, aby na něm ukázal, jak „empirický fakt vzniká a na čem se zakládá?"36 Objev Testu je připisován německému bakteriologovi Augustu von Wassermanovi (1866–1925) a je datován rokem 1906. Jenže Wassermann nepracoval na Testu sám. Na přípravě Testu se spolu s ním podílela celá řada mikrobiologů, bez nichž a jejich přínosu by nebyl Test proveditelný.37 Mezi jedním z Wassermanových spolupracovníků, Carlem Bruckem, a Wassermanem se pak rozhořel spor o prvenství. Pro Flecka se tento spor stal – obdobně jako spor mezi Priestleyem a Lavoisierem o objev kyslíku pro Kuhna38 – jedním z východisek teorie, která má za cíl ukázat, že tento typ sporů nelze principiálně rozhodnout z důvodu kolektivního charakteru poznání a také kvůli tomu, že fakta jsou spíše vynalézána než objevována. Dokonce ani sami protagonisté tohoto typu sporů nám podle Flecka nemohou říct, jak k objevu došlo, protože zpětně racionalizují a idealizují svůj výzkum.39 33 Treponema pallida je baktérií z kmene spirochet. V literatuře se proto občas setkáme s názvem Spirocheta pallida. Etiologickou defi nici syfi lidy navrhl v roce 1905 německý mikrobiolog Fritz Schaudinn (1871–1906). 34 Přesněji řečeno, podstata tohoto krevního testu spočívá v reakci séra nakažených osob s výtažkem tkáně nakažených zvířat. Srv. LÖWY, „Fleck dans son temps, Fleck dans notre temps," s. xxvi. 35 FLECK, Genesis and Development of A Scientifi c Fact, s. 14. 36 Ibid., s. xxviii. Citovaná pasáž je v původním textu vysázena kapitálkami. 37 Srv. ibid,, s. 69. 38 Srv. KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 52–56. 39 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 76. U Kuhna se podobný názor objevuje v rámci diskuze o objevu rentgenových paprsků. Viz KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 57n. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 458 V souvislosti s Testem však vyvstávaly i další otazníky. Podle Flecka Test pouze dokazuje „změny v syfi litické krvi", aniž by jakkoli blíže specifi koval, o jaký typ změn by se přesně mělo jednat.40 Ještě závažnějším problémem původního Testu je však to, že Wassermann vycházel z mylného přesvědčení a původně se snažil detekovat antigeny místo protilátek.41 Dalším problémem původního Testu byla jeho spolehlivost: poměrně záhy se např. ukázalo, že lze, bez jakýchkoli technických chyb, získat pozitivní výsledek ze vzorku „zdravé krve" a naopak negativní ze syfi litického séra42: právě proto je podle Flecka pro úspěšné provedení Testu více než sama metoda důležitější experimentátorova zručnost.43 Neproblematickým ale není ve Fleckových očích ani teoretický základ Testu. Test vychází z etiologického pojetí syfi lidy, které redukuje toto onemocnění na svého původce. Fleck, jak bylo výše řečeno, odmítl jakýkoli redukcionistický přístup k patologickým jevům už v roce 1927 a etiologická koncepce, tehdy dominující „mikrobiologické paradigma",44 nebyla výjimkou. I pro etiologický přístup k patologickému tak platí, že je nutné jej nahradit pluralitou přístupů, což vyžaduje i fenomén variability baktérií, ke kterému dochází vlivem vzájemných interakcí mezi baktériemi a hostitelským organismem.45 Etiologický koncept syfi lidy ostatně nebyl první defi nicí syfi lidy v dějinách lékařství. Už předtím se objevila, mimo jiné, vymezení syfi lidy (1) jakožto „tělesné metly za chlípné a hříšné smilstvo"46; (2) jakožto onemocnění, které se léčí rtutí; (3) pomocí různých experimentálně-patologických koncepcí.47 Všechna tato vymezení byla postupně opuštěna a nahrazena počátkem 20. století právě zmíněným (4) etiologickým konceptem. Znamená to, že etiologická defi nice je pravdivá resp. správná a ostatní vymezení byla 40 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 94. 41 Antigen je, laicky řečeno, jakákoli molekula, která je schopná vyvolat tvorbu protilátek v těle. 42 Sérologickou terminologií řečeno, Test byl současně jak příliš citlivý, tak příliš specifi cký, tzn. byl špatně nakalibrován. 43 Fleck v této souvislosti doslova hovoří o „sérologickém dotyku", kterému se nelze naučit. Viz FLECK, Genesis and Development, s. 53. 44 Ilana LÖWY, „Th e Epistemology of the Science of an Epistemologist of the Sciences: Ludwik Fleck's Professional Outlook and its Relationships to his Philosophical Works," In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.) Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 428. 45 Viz FLECK, Genesis and Development, s. 30. Srv. ibid., s. 87n. 46 Viz ibid., s. xvi. 47 Ibid., s. 8. Jindřich Černý 459 nepravdivá resp. chybná? Fleckovou snahou je dát, jak dává tušit uvedený výčet problémů vztahujících se k Testu, na tuto otázkou zápornou odpověď: každému z uvedených vymezení syfi lidy dal vzniknout určitý styl myšlení platný v dané době, s jehož opuštěním byla opuštěna i daná vymezení. S etiologickou defi nicí a Testem se to podle Flecka nebude mít jinak. Vysvětlení, o které Fleck usiluje, pak dostává podobu teorie stylů myšlení. Myšlenkové styly a společenství Termín „styl myšlení"48 se objevuje u Flecka už v zmíněných článcích z dvacátých let. V nich se však, až na letmé zmínky, v nichž Fleck např. poznamenává, že Stylu podléhají nejen řešení problému,49 ale i jejich výběr, čtenář nemá možnost dozvědět, co vlastně Fleck míní „Stylem". Jinak řečeno, v článku O určitých rysech lékařského stylu myšlení a článku Krize „skutečnosti" je tento termín spíše používán za určitým účelem, aniž by byl nějak blíže specifi kován. Styly myšlení V knize Vznik a vývoj vědeckého faktu je naproti tomu nabídnuto hned několik vymezení termínu „Styl". Nejprve se setkáme s vymezeními „Stylu" jakožto omezením myšlení,50 které omezuje v tom, že stanovuje, co nemůže být myšleno jiným způsobem.51 V jiné pasáži je Styl charakterizován jakožto „dispozice ke stylizovanému, tj. cílenému a omezenému vnímání a jednání."52 Vymezení „Stylu" jakožto cíleného vnímaní je pak v ještě jiné pasáži, v níž je Styl identifi kován rovněž s určitým rozpoložením, doplněno o dodatek „s příslušnou mentální a objektivní asimilací toho, co bylo takto vnímáno."53 Nejšířeji Fleck vymezuje „Styl myšlení" jakožto „celek intelektuálních dispozic a připravenosti pro jeden určitý konkrétní způsob vidění a jednání a žádný jiný".54 48 Pro zbývající část textu přijímám následující konvenci: píši-li „Styl", mám tím na mysli Fleckův „styl myšlení". 49 FLECK, „On the Crisis of ,Reality'," s. 51. 50 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 64. 51 Ibid., s. 99. 52 Ibid., s. 84. 53 Ibid., s. 99. 54 Ibid., s. 64. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 460 V knize Vznik a vývoj vědeckého faktu se tedy můžeme setkat přinejmenším se čtyřmi vymezeními „Stylu", přičemž jsem se omezil pouze na ta opravdu nejpodstatnější. Mohlo by se tedy zdát, že Fleckova teorie Stylů trpí podobným nedostatkem jako Kuhnova paradigmata, na který Kuhna upozornila Margaret Mastermanová, a to nejednoznačností.55 Kritiku Flecka, pokud vím, z tohoto hlediska nikdo nevedl. Pokud by k ní došlo, Fleck by se zřejmě bránil stejným způsobem jako Kuhn, a to poukazem na určitý jednotící prvek, který pojí oba autory a kterým je jistá forma široce pojatého kantovství ve smyslu paradigmat resp. Stylů jakožto svého druhu systému kategorií strukturujících vjemy, které jsou však na rozdíl od těch Kantových historicky proměnlivé.56 Jak Fleck, tak Kuhn se tuto myšlenku pokusili vyjádřit s odkazem na tvarovou psychologii: Styly a paradigmata jsou podmínkou toho, proč můžeme vidět a nikoli se jen dívat (Fleck) resp. nejen vidět, ale také vidět jako (Kuhn). Tvrzení, které se ze všech Kuhnových tvrzení zřejmě nejvíce dostalo do obecného povědomí, je zřejmě následující: „zastánci různých paradigmat pracují v různých světech."57 Je to právě tvarová psychologie, která pomáhá Kuhnovi formulovat argument pro toto tvrzení: změna paradigmatu je doprovázena náhlou proměnou tvarů,58 v důsledku které „vědci vidí různé věci, když se dívají ze stejných bodů stejným směrem."59 Jako jeden z příkladů této situace Kuhn volí už zmíněný spor o objev kyslíku: „Lavoisier [...] viděl kyslík tam, kde Priestley viděl defl ogistovaný vzduch a ostatní neviděli nic. [...] Lavoisier viděl přírodu jinak. [...] Lavoisier pracoval v jiném světě."60 Tvarová psychologie tak Kuhnovi pomohla ozřejmit tezi o nasycenosti pozorování teorií resp. paradigmatem, která měla významný vliv na jeho tezi o nesouměřitelnosti.61 55 Margaret Masterman odhalila celkem 21 různých užití termínu „paradigma" ve Struktuře vědeckých revolucí. Viz Margaret MASTERMAN, „Th e Nature of Paradigm." In: LAKATOS, I. – MUSGRAVE, A. (eds.), Criticism and Growth of Knowledge. Cambridge: Cambridge University Press 1970, s. 59–89. 56 Srv. Th omas S. KUHN, Th e Road Since Structure: Philosophical Essays, 1970–1993, with an Autobiographical Interview. Chicago: Chicago University Press 2002, s. 264. 57 KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 150. 58 Ibid., s. 111. 59 Srv. ibid., s. 150. 60 Ibid., s. 118. 61 Viz Eric OBERHEIM, „On the Historical Origins of the Contemporary Notion of Incommensurability: Paul Feyerabend's Assault on Conceptual Conservatism." Studies in History of Philosophy of Science, roč. 36, 2005, č. 2, s. 386. Podle E. Oberheima představovala tvarová psychologie klíčový zdroj i pro Feyerabendovu variantu teze o nesouměřitelnosti. Jindřich Černý 461 Fleck rovněž přijímá názor o nemožnosti neutrálního pozorování a stejně jako Kuhn se odvolává na tvarovou psychologii za účelem vysvětlení tohoto tvrzení. Vliv tvarové psychologie je nejvíce patrný v článcích Vědecké pozorování a vnímání obecně a Dívat se, vidět, poznávat.62 V druhém z uvedených článků pro další diskuzi Fleck volí následující východisko: Abychom viděli, musíme vědět, co je podstatné a co je nepodstatné. Musíme být schopni rozlišit pozadí od obrázku. Musíme vědět, do jaké kategorie daný objekt náleží. V opačném případě se díváme, ale nevidíme; upřeně se díváme na množství detailů, aniž bychom byli schopni uchopit pozorovanou formu jakožto určitý celek.63 Dívání se je tedy jen nutnou podmínkou vidění; nikoli však dostatečnou. Vidění totiž nadto předpokládá vědění: vidět je nutné se naučit.64 Naučit se vidět pak není možné podle Flecka jinak než tak, že podstoupíme specifi cké školení, díky němuž získáme schopnost vnímat určité formy a které není možné se naučit „z žádné knihy":65 „Žádný, dokonce ani nejpečlivější popis nemůže nahradit nedostatek praktické zkušenosti."66 Je to právě učení – ve Fleckově pojetí chápané jakožto, tradiční terminologií řečeno, „nabývání bezprostřední obeznámenosti" – které zavádí do poznání určitý iracionální prvek a které nám teprve umožňuje bezprostředně vidět formy: Každý pozorovatel je obvykle v pozici člověka, který stojí tváří v tvář inkoustové skvrně. Každý si může na jejím základě uspořádat různé formy, přičemž každý mimoděk uspořádává (vidí) takové formy, které odpovídají specifi ckým dispozicím osoby, která se dívá. Odhadujeme určité detaily, jiné opomíjíme, čímž vzniká určitý obraz.67 Srv. ibid., s. 372. Z tvarové psychologie čerpal rovněž i jiný „post-pozitivistický" teoretik vědy, Norwood Russell Hanson. 62 Ludwik FLECK, „Scientifi c Observation and Perception in General." In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.), Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 59–79. Ludwik FLECK, „To Look, To See, To Knot." In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.), Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 129–151. 63 FLECK, „To Look, To See, To Know," s. 130. 64 Ibid., s. 134. 65 FLECK, „Scientifi c Observation and Perception in General," s. 60. 66 Ibid., s. 64. 67 Ibid., s. 62. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 462 Abychom viděli celky, potřebujeme mít určité mentální dispozice, tj. disponovat Stylem,68 které nám umožňují vidět některé věci a jiné, „odporující formě", naopak zabraňují vidět.69 Styl se tak stává podle Flecka podmínkou veškerého poznání, které je, jak zní původní Fleckův termín, „stylizované" resp., parafrází Hansonova termínu, „nasyceno stylem".70 Jak Fleck doslova říká: „Není možné oddělit předmět pozorování od myšlenkového stylu,"71 přičemž různým Stylům odpovídají různé zkušenosti. To je podle Flecka patrné na popisech ve starých lékařských pracích a zvláště pak ilustracích v nich.72 Ilustrace, anebo Löwova kniha o moči z roku 1815,73 však mohou moderního lékaře zarážet svojí primitivností, neřku-li směšností. Fleck však takový rezolutní názor odmítá a ve vztahu k teorii posledně jmenovaného říká: Je to teoreticky konstruovaný tvar, který Löw bezprostředně viděl a který my nevidíme. Mnoho jiných popisů, které jsou nám cizí, [...] odpovídá příslušným hotovým tvarům, které nevidíme. Löw, jenž měl relevantní stylizovanou dispozici je vidět, je ale pozoroval přímo tak, jako my dnes bezprostředně bez dalšího pozorujeme tvary a vlastnosti.74 68 Na druhou stranu Fleck na jiném místě tvrdí, že „obeznámenost s formou vyvolává dispozice k vnímání." Srv. FLECK, „To Look, To See, To Know," s. 133. Zdá se tedy, ačkoli to Fleck nikde neříká explicitně, že poznání má kruhový charakter: k poznání potřebujeme Styl, kterému se ovšem nemůžeme naučit jinak než poznáváním. 69 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 92. Srv. také FLECK, „To Look, To See, To Know," s. 144. 70 Termín „nasycenost teorií" použil poprvé právě Hanson. Viz Norwood Russell HANSON, Patterns of Discovery. Cambridge: Cambridge University Press 1958. Hansona by s Fleckem pojil názor, že vidění je ovlivněno vědcovou teorií a že vidění vždy zahrnuje určitou kategorizaci. Srv. Jaroslav PEREGRIN, „Post-analytická fi losofi e." Organon F, roč. 1, 1994, č. 2, s. 96–7. 71 FLECK, „Scientifi c Observation and Perception in General," s. 177. „Stylizace" vědeckého faktu je také důvodem, proč Fleck okrajově kritizuje Carnapa a jiné členy Vídeňského kruhu za jejich pojetí protokolárních vět. Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 177. Srv. také FLECK, „Scientifi c Observation and Perception in General," s. 62. 72 Právě kvůli lékařským ilustracím se na Flecka poněkud překvapivě odvolává Reichenbach. Srv. Hans REICHENBACH, Science and Prediction. Chicago – Londýn: Th e University of Chicago Press 1961, s. 224. Podstatné pro další osud Fleckovaa díla bylo to, že si tohoto odkazu právě zde všiml Kuhn. Viz KUHN, „Foreword." In: FLECK, Genesis and Development, s. vii. Na jiném místě pak Kuhn uvádí tato slova: „Řekl jsem si, Bože, pokud někdo napsal knihu s takovým titulem [tj. Vznik a vývoj vědeckého faktu], pak si ji musím přečíst." KUHN, Th e Road since Structure, s. 283. Myslím, že lze bez jakéhokoli přehánění říci, že kdyby Reichenbach neumístil do své knihy onen odkaz, pak by dnes Fleckova kniha byla zcela zapomenuta. 73 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 128n. 74 Ibid., s. 133. Jindřich Černý 463 Fleckův názor hlásající stylizovanost veškerého poznání má významné důsledky pro teorii poznání. Ve vědě předně neexistuje nic takové jako úplný omyl, anebo úplná pravda;75 existuje jen shoda, anebo neshoda s daným Stylem. Pravda se tak stává „(1) z dějinného hlediska, událostí v historii myšlení; (2) v dobovém kontextu, stylizovaným omezením na myšlení".76 To ovšem neznamená, že by pravda byla relativní, anebo subjektivní, jak Fleckovi namítá třeba Tadeusz Bilinkiewicz, podle nějž „je různým obrazům skutečnosti, vznikajícím z různých, i nekonzistentních myšlenkových stylů, přisouzen stejný význam."77 Pravda jakožto „stávající stádium transformace myšlenkového stylu je vždy jen jedna a je zcela podmíněna stylem."78 Fleck rovněž odmítá názor, že určité tvrzení by mohlo být v jednom období pravdivé a v jiném nepravdivé: Stylu podléhá nejen pravda, ale i významy výrazů.79 Proto, změní-li se Styl, změní se i významy, v důsledku čehož jakákoli kontradikce bude jen zdánlivou kontradikcí: různé pravdivostní hodnoty budou přisouzeny tvrzením, která budou mít v rámci různých Stylů pouze stejnou formu, nikoli však významy:80 Ačkoli [přírodovědci, mystici a kabalisté – pozn. JČ] používají stejná slova, mluví o něčem jiném, protože jejich slova mají různé významy; jejich pojmy mají jiné stylové zabarvení. [...] Každá věta, kterou uslyší člen jiného spole75 Ibid., s. 22. 76 Ibid., s. 100. Citovaná pasáž je vysázena kurzívou a Fleck ji prezentuje jakožto defi nici pravdivosti. 77 Tadeusz BILINKIEWICZ, „Comments on Ludwik Fleck's ,Science in Social Context'." In: LÖWY, I. (ed.), Th e Polish School of Philosophy of Medicine. Dordrecht: Kluwer Academic Publishers 1990, s. 259. 78 Srv. Ludwik FLECK, „Rejoinder to the Comments of Tadeusz Bilinkiewicz." In: LÖWY, I. (ed.), Th e Polish School of Philosophy of Medicíne. Dordrecht: Kluwer Academic Publishers 1990, s. 268. 79 Hacking přichází ve svých textech o stylech uvažování (raisonnement) s nápadně podobnou koncepcí. Na rozdíl od Flecka však rozlišuje mezí pravdivostí a „věrohodností" (véracité): „Pravdivost zůstává formální, avšak věrohodnost je [...] historická." O „věrohodnosti" pak Hacking, podle nějž každý styl zavádí nové objekty, říká: „[Styl] sám stanovuje kritéria věrohodnosti ve své oblasti." Viz Ian HACKING, La stabilité des styles de pensée scientifi que [online]. 2005. Dostupné z: <http://www.college-de-france.fr/media/historique/UPL32438_ stab2.pdf> [cit. 30. 3. 2010]. 80 Toto řešení možná převzal Fleck od jednoho prominentních členů Lvovsko-varšavské školy, Kazimierze Ajdukiewicze. Srv. Kazimierz AJDUKIEWICZ, „Obraz świata i aparatura pojęciowa." In: Język i poznanie. Tom 1. Varšava: PWN 1960, s. 183. Fleck podle Schnelleho velice stál o Ajdukiewiczovo uznání, což např. dokládá i věnování článku „Vědecké pozorování a vnímání" obecně právě Ajdukiewiczovi. Srv. SCHNELLE, „Microbiology and Philosophy of Science," s. 16. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 464 čenství, bude více či méně převedena do nového stylu, tudíž mluvčí bude říkat jednu věc a posluchač mu bude rozumět něco jiného.81 V případě takových vět pak jsme podle Flecka odkázáni pouze na vysvětlení a popis,82 anebo, jak také říká na jiném místě, takové věty budeme moci nejvýše „analyzovat [...] jako dešifrujeme neznámý kód."83 Těmito dvěma argumenty se Fleck efektivně vyrovnává s námitkou relativnosti pravdy. Jak je tomu v případě obvinění ze subjektivizace pravdy? Fleck uznává, že pravda zcela jistě není objektivní v klasickém slova smyslu: Pojem pravdy ve svém klasickém významu jakožto hodnota nezávislá na poznávajícím subjektu a sociálních silách [... je] nedosažitelným ideálem. Dějiny vědy nás krom toho učí, že se nepřibližujeme ideálu, dokonce ani náznakem. Vývoj vědy totiž není jednosměrný a nespočívá jen v hromadění nových informací, ale také v odmítání starých.84 Pokud není pravda ani subjektivní, ani objektivní, pak jaký atribut jí přisoudit? Fleckova odpověď zní: veškeré kognitivní činnosti i jejich výsledky jsou podmíněny nejen historicky, ale i společensky. Právě v tomto momentu vstupuje na scénu druhý klíčový pojem Fleckovy fi losofi e vědy, pojem myšlenkového společenství. Myšlenková společenství Kolektivní povaha poznání se podle Flecka projevuje právě ve vidění tvarů: pouze ti, kdo projdou speciálním teoretickým a praktickým výcvikem, budou moci získat příslušné mentální dispozice a vidět příslušné tvary. S osvojením si Stylu se současně začlení do určitého myšlenkového společenství.85 Společenství je tudíž skupina lidí sdílejících stejný Styl, tj. lidí, kteří vidí stejné věci a používají slova stejným způsobem. Přesněji řečeno, Společenství představují „lidé, kteří si vzájemně vyměňují myšlenky nebo udržují 81 FLECK, „To Look, To See, To Know," s. 150. 82 Srv. FLECK, „Rejoinder to the Comments of Tadeusz Bilinkiewicz," s. 269. 83 FLECK, „Science and Social Context," s. 253. 84 Ludwik FLECK, „Th e Problem of Epistemology." In: COHEN, R. S – SCHNELLE, T. (eds.), Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 111. 85 Opět přijímám následující konvenci: píši-li „Společenství" mám tím na mysli „myšlenkové společenství" ve významu, v jakém tento termín používal Fleck. Jindřich Černý 465 intelektuální kontakty. [... Myšlenkové společenství] je rovněž nositelem historického vývoje jakékoli oblasti myšlení."86 Pojem Společenství je v tomto smyslu odvozený od pojmu Stylu: je to Styl, který váže Společenství.87 Vzhledem k tomu, že poznání není možné bez Stylu, je tudíž možné říci to samé i o pojmu Společenství a relace poznání mezi subjektem a objektem z tohoto důvodu musí být doplněna o třetí, jak říká Fleck, „chybějící prvek": Tvrzení „Někdo poznává něco" by mělo být doplněno o dodatek „na základě jisté zásoby vědění", nebo, ještě lépe, „jakožto člen určitého kulturního prostředí", anebo, úplně nejlépe, „v rámci konkrétního myšlenkového stylu, konkrétního myšlenkového společenství.88 Poznání je tudíž podle Flecka nutné považovat za trojčlennou relaci, jejímž prostředním členem je Společenství. V poznání tak jsou přítomny tři faktory, kterými jsou Subjekt, Společenství a Objekt, přičemž, důsledně vzato, posledně jmenovaný faktor je možné eliminovat a nahradit „historickou sekvencí myšlenek společenství."89 V tomto smyslu slovo „poznání", jak Fleck uvádí na jiném místě, „získává význam pouze ve spojení s nějakým myšlenkovým společenstvím."90 Takové pojetí relace poznání pak dovoluje Fleckovi formulovat alternativní defi nici pravdy: pravda je funkcí společenství.91 Podle Bilinkiewicze z Fleckovy koncepce nejen vyplývá idealistické stanovisko, ale teorie Společenství má za následek i setření hranice mezi kulturou a přírodou: jak pro kulturu, tak pro přírodu platí, že jsou vy86 FLECK, Genesis and Development, s. 39. 87 Srv. ibid., s. 159. I pojem Společenství se vyznačuje jistou kruhovostí. Kruhovost je patrná např. na vysvětlení vznikání Společenství: Společenství vzniká, pokud přinejmenším dvě osoby komunikují, čehož předpokladem je Styl. Srv. ibid., s. 102. Stylu se ale není možné naučit jinak než tak, že se staneme členy nějakého Společenství. Srv. FLECK, „To Look, To See, To Know," s. 148. Tohoto problému ve své teorii si je ostatně vědom i Kuhn: paradigma je to, co je sdíleno komunitou, přičemž komunita je skupina lidí sdílejících paradigma. Srv. KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 176. 88 FLECK, Genesis and Development, s. 39. 89 Není ovšem pravdou, že je možné eliminovat další člen poukazem na to, že Společenství je složeno z individuí, jak tvrdí Giedymin. Srv. GIEDYMIN, „Polish Philosophy in the Inter-War Period," s. 180. Tento názor Fleck explicitně odmítá v ve svém tvrzení, že Společenství je něčím víc než jen pouhou sumou individuí. Viz FLECK, Genesis and Development, s. 41. 90 FLECK, Genesis and Development, s. 43. 91 Srv. ibid., s. 38. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 466 tvářeny aktivně poznávající myslí.92 S první Bilinkiewiczovou námitkou se Fleck vypořádává poukazem na to, že jeho teorie se vyhýbá jakýmkoli ontologickým tvrzením o skutečnosti, a proto jí není možné považovat za idealistickou.93 Co se týče druhé námitky, Fleck je nucen uznat, že hranice je do značné míry setřena. Přesto je ale podle něj možné v poznání rozlišit část odpovídající kultuře a část odpovídající přírodě, kterými jsou popořadě aktivní a pasivní spojení (Kopplungen), byť, jak upozorňuje Fleck, není tato distinkce nikterak absolutní.94 Aktivní spojení Fleck defi nuje jako „předpoklady [poznání] a tu část poznání, která náleží do společenství", stručněji, „Styl".95 Aktivní spojení v tomto smyslu podmiňují pasivní spojení, tj. stylizovanou skutečnost, která z aktivních spojení vyplývají s nutností.96 Pasivní spojení – výsledek interakcí mezi Stylem a nestylizovanou skutečností – představují v protikladu k aktivním spojením nesvobodnou část poznání, jíž doprovází „náznaky odporu" ze strany nestylizované skutečnosti.97 „Stylizovanému náznaku odporu v myšlení" pak Fleck přisuzuje název „fakt".98 V důsledku závislosti na Stylu a Společenství fakta tudíž nejen vznikají a vyvíjejí se, ale jsou i společensky podmíněna. Styly myšlení ve fi losofi i Tím, že užil pojem stylu, se Fleck zařadil do určitého proudu. Pojem stylu se často objevoval u německých meziválečných fi losofů.99 Můžeme se s ním setkat např. ve Spenglerově Zániku západu, v pracích sociologa K. Mannheima nebo fi losofa G. Lukásce. V meziválečném Německou se ale bohužel můžeme často setkat v jiné souvislosti i s nešťastným obratem „jüdisches Denkstil". 92 Viz BILINKIEWICZ, „Comments on Ludwik Fleck's ,Science in Social Context'," s. 257–258. 93 Viz FLECK, „Rejoinder to the Comments of Tadeusz Bilinkiewicz," s. 267. Je však patrné, že Fleck v tomto ohledu nemíní „idealismem" to samé, co Bilinkiewicz. 94 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 95. 95 Ibid., s. 40. 96 Ibid., s. 64. 97 Ibid., s. 101. 98 Fleck rovněž vymezuje „fakt" jakožto „kolektivní náznak odporu". Viz FLECK, Genesis and Development, s. 98. 99 Prvotní impuls vedoucí k jeho užití však pocházel od historiků umění Aloise Riegla a Heinricha Wöllfl ina. Riegel je autorem knihy Stilfragen (1893); Wöllfl in Kunstgeschichtliche Grundbegriff e: das Problem der Stilentwicklung in der neueren Kunst (1917). Srv. Jean-François BRAUNSTEIN, „,Désunités', styles et épistémologie historiques." In: BRAUNSTEIN, J.-F. (ed.), L'histoire des sciences. Méthodes, styles et controverses. Paříž: Vrin 2006, s. 236. Jindřich Černý 467 Zdá se proto, že myšlenka stylů myšlení byla „v dobrém i špatném klíčovou myšlenkou v meziválečném Německu",100 což naznačuje i to, že Fleck pojem Stylu používal, aniž by znal Lukácsovy, anebo Mannheimovy práce.101 V novější době byl pak pojem stylu opětovně zaveden do fi losofi ckého diskurzu Alistairem C. Crombiem v jeho obsáhlé práci Styly vědeckého myšlení v evropské tradici z roku 1994.102 Přibližně od té doby, podle Jeana Gayona, začíná mít kategorie stylu ve fi losofi i velký úspěch103 a v něm je také možné spatřovat i druhý hlavní důvod současného zájmu o Fleckovu teorii Stylů.104 Crombieho styly myšlení se následně inspiruje na Flecka často odvolávající se lan Hacking, který ovšem upřednostňuje spíše mluvit o „stylech uvažování".105 S myšlenkou stylů myšlení často operuje také Lorraine Dastonová. Všichni tito badatelé, ač žádný z nich není francouzské národnosti,106 bývají pro svůj styl myšlení řazeni do proudu tzv. francouzské epistemologie. Styly myšlení a paradigmata Ačkoli nelze jinak než souhlasit s Hackingem, že slovo „styl" má hodně konotací, což bezesporu platí i pro výše uvedené autory,107 přesto snad lze najít něco podstatného, co různá užití tohoto termínu sdílejí. Tím, že hovoříme o „stylu", v prvé řadě připouštíme pluralitu stylů. Vztažena na vědu, myšlenka stylů zřetelně vystupuje proti „univerzalismu, který je vědě vlastní".108 Myšlenka stylů je totiž v přímém protikladu k myšlence jedné jediné vědecké metody: připouští naopak možnost uchopit daný problém 100 Ian HACKING, Objets [online]. Dostupné z: <http://www.college-de-france.fr/media/ historique/UPL32423_objets.pdf> [cit. 27. 3. 2010]. 101 Jonatham HARWOOD, „Ludwik Fleck and the Sociology of Knowledge." Social Studies of Science, roč. 16, 1986, č. 1, s. 175. 102 Alistair C. CROMBIE, Styles of Scientifi c Th inking in the European Tradition: Th e History of Argument and Explanation Especially in the Mathematical and Biomedical Sciences and Arts. Londýn: Duckworth 1994. 103 Jean GAYON, De la catégorie de style en histoire des sciences [online]. Dostupné z: <http:// www.tribunes.com/tribune/alliage/26/gayo.htm> [cit. 27. 3. 2010]. 104 BRAUNSTEIN, „,Désunités', styles et épistémologie historiques," s. 236. 105 Srv. Ian HACKING, „ ,Style' for Historians and Philosophers." Studies in History of Philosophy of Science, roč. 23, 1992, č. 1, s. 3. 106 Crombie byl anglickým historikem australského původu; Hacking je Kanaďanem, který působil v letech 2000–2006 na Collège de France; Dastonová je Američankou vedoucí Institut Maxe Plancka pro dějiny vědy v Berlíně. 107 Srv. HACKING, „, Style' for Historians and Philosophers," s. 2. 108 Srv. BRAUNSTEIN, „,Désunités', styles et épistémologie historiques," s. 236. Srv. také GAYON, „De la catégorie de style en histoire des sciences." Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 468 různými způsoby. V myšlence stylu je dále implicitně obsažen názor, že styly nezanikají dramaticky, aniž by po sobě nic nezanechaly. Mnohem spíše jsou styly pozvolna opouštěny a postupně nahrazovány, přičemž je vždy do jisté míry zachována určitá kontinuita. Zde si můžeme vzít na pomoc příklad módy, což ostatně udělal i Fleck, byť v trochu jiné souvislosti:109 tak jako v módě se občas dostavují různé „retro-vlny", tak i stoupenci jednoho vědeckého stylu občas čerpají z jiného, třeba již opuštěného stylu. Pokud k takové „výpůjčce" dojde, pak je daný módní doplněk resp. vědecká myšlenka zasazena do jiného kontextu, čímž se mění v prvním případě estetická funkce a v druhém případě význam, a protože styly mají holistickou povahu, dojde současně i k „nenásilné" proměně stylu samého. Přenos myšlenek v rámci stylů tak může posloužit i jako vysvětlení, proč dochází k nahrazování stylů, tj. vysvětlení „hybného momentu dějin", které však nemohou být jedněmi jedinými dějinami. Důvod je ten, že i dějiny vědy vždy podléhají určitému myšlenkovému stylu, a tudíž jsou dějinami v množném čísle. Zde se koncepce stylů zřetelně blíží Canguilhemově názoru, podle kterého „se ocitáme před regionálními dějinami (vědy), z nichž se každé vztahují k jiné koncepci toho, čím mají být dějiny vědy",110 anebo Ajdukiewiczovu názoru, že „teoretik poznání nemá možnost zaujmout neutrální stanovisko, na kterém by nedával přednost žádnému pojmovému aparátu."111 I z výše uvedeného nástinu myšlenek vložených do koncepce myšlenkových stylů se zdá být patrné, že myšlenkové styly jsou v přímém protikladu ke Kuhnovým paradigmatům. Ta totiž dramaticky zanikají při vědeckých revolucí, během nichž je staré paradigma nahrazeno novým, s tím původním nesouměřitelným.112 Nahrazení paradigmatu se děje vždy důsledku vědomého rozhodnutí komunity vědců,113 přičemž vědci v daném historickém okamžiku mohou přijímat, na rozdíl od stylů, pouze jedno paradigma: shoda s paradigmatem je jediným standardem vědeckosti.114 Zde se tak objevuje další podstatný rozdíl mezi myšlenkovými styly a paradigmaty: „Individuum v rámci společenství si není nikdy, nebo si je málokdy vědomo převládajícího stylu myšlení, který téměř vždy působí na jeho myšlení ne109 Fleck se odvolal na příklad módy proto, aby ilustroval rozdíl mezi tzv. esoterickými a exoterickými kruhy v myšlenkových společenstvích, o kterých pojednám níže. Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 107n. K esoterickým a exoterickým kruhům viz také níže. 110 Viz BRAUNSTEIN, „,Désunités', styles et épistémologie historiques," s. 234. 111 AJDUKIEWICZ, „Obraz świata i aparatura pojęciowa," s. 192. 112 Srv. KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 112. 113 Ibid., s. 92. 114 Srv. ibid., s. 110. Srv. také ibid., s. 128. Jindřich Černý 469 omezenou nutkavou silou, se kterou není možné být v neshodě."115 Podle Kuhna, který rozumí „paradigmatem" „ve druhém, fi losofi cky hlubším smyslu" „obecně uznávaný vědecký úspěch, který dočasně poskytuje společenství odborníků modelové problémy a jejich řešení,"116 paradigmata jsou viditelná; neviditelné jsou jen „nekumulativní vývojové epizody, během nichž je starší paradigma nahrazeno [...] novým", 117 tj. vědecké revoluce. Prvotní myšlenky, revoluce a nesouměřitelnost Při četbě některých Fleckových vyjádření ve Vzniku a vývoji vědeckého faktu může čtenář snadno nabýt přesvědčení, že Fleck zastával názor o existenci kuhnovských revolucí ve vědě. Takový dojem je vydatně posilován tvrzeními, jako je např. následující: Každá komplexní teorie prochází nejprve klasickým stádiem, kdy jsou uznávána jen ta fakta, která jí odpovídají přesně a poté i stádiem s komplikacemi, kdy se objevují výjimky. [...] Nakonec je často více výjimek než běžných případů.118 Anebo: Pro sociologii vědy je důležité poznamenat, že k velkým změnám ve stylech myšlení, tj. důležitým objevům, často dochází v obdobích obecných společenských zmatků. Taková „období neklidu" odhalují názorová soupeření, spory, rozdíly v hlediscích, nemožnost bezprostředně vnímat formy nebo významy. Nový styl myšlení povstává právě za takových podmínek. Srv. význam rané renesance anebo období následující po 1. světové válce.119 Navzdory těmto vyjádřením, Fleckova teorie Stylů nemá ekvivalent pro Kuhnovy vědecké revoluce.120 Důvodem je Fleckovo přesvědčení, že 115 FLECK, Genesis and Development, s. 41. Obrat „se kterým není možné být ve shodě" však nemá nic společného s kritérii vědeckosti. Je potřeba jej chápat psychologicky, což je naznačeno i použitím termínu „nutkavý". 116 KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 175. 117 Ibid., Podle Kuhna je důvodem neviditelnosti revolucí role vědecké literatury. Viz níže. 118 FLECK, Genesis and Development, s. 22–3. 119 Ibid., 177–8. Srv. k tomu KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 82n. 120 Jako příklad stoupence opačného názoru lze uvést Wojciecha Sadyho. Sady se řadí právě mezi ty vykladatele Fleckova díla, kterých se týkají slova z „Úvodu " této práce: ve zřejmé snaze upozornit na Fleckovy zásluhy, Sady do značné míry stírá rozdíly mezi Fleckem a Kuhnem a prezentuje Flecka jakožto předchůdce Kuhna. Srv. Wojciech SADY, „Ludwik Fleck – Th ought Collectives and Th ought Styles." In: KRAJEWSKI W. (ed.), Polish Philosophers Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 470 každý styl myšlení obsahuje pozůstatky historického, evolučního vývoje různých prvků z jiných stylů. Existuje pravděpodobně jen velmi málo zcela nových pojmů, které byly vytvořeny bez jakéhokoli vztahu k dřívějším stylům myšlení. Obvykle je to jen zabarvení, co se mění. Stejně jako vědecký pojem síly vznikl z každodenního pojmu síly, tak nový pojem syfi lidy vyšel z mýtického pojmu.121 Podle Flecka totiž pojmy nejsou „spontánně vytvářeny, leč jsou podmíněny svými ,předky'".122 Fleck se tuto myšlenku pokusil postihnout svou koncepcí tzv. prvotních myšlenek (Urideen), které přetrvávají do dnešních dnů. Fleck v knize Vznik a vývoj vědeckého faktu uvádí tři příklady takových myšlenek: atomismus, teorii mikrobů a právě syfi lidu. Wassermanův test, který je krevním testem založeným na etiologickém konceptu syfi lidy, podle Flecka vychází z eticko- -mystické myšlenky „zkažené" resp. „syfi litické krve".123 Je to pak právě tato prvotní myšlenka, která zajišťuje kontinuitu mezi výše uvedenými koncepty syfi lidy (1) – (4). Koncepce prvotních myšlenek, které mohou vzdáleně připomínat Jungovy archetypy, nemá, jak již bylo řečeno, ekvivalent ve Struktuře vědeckých revolucí. Můžeme se však s nimi setkat u francouzských epistemologů: částečně u Gastona Bachelarda a především pak u Georgese Canguilhema. Cílem Bachelardovy „psychoanalýzy rozumu" je právě odhalit „nevědomý význam primitivních obrazů", které ovšem neplní stejnou roli jako u Flecka. Bachelard je totiž přesvědčen o existenci „epistemologických překážek" a „epistemologických zlomů",124 které jej přibližují Kuhnově koncepci dějin vědy a naopak vzdalují pojetí jeho žáka, Georgese Canguilhema. Posledně jmenovaný sice připouští existenci zlomů resp. revolucí ve vědě; současně však upozorňuje, že jsou mnohem méně radikální: „galileovská a kopernikánská revoluce nebyly provedeny bez zachování dědictví."125 of Science and Nature in the 20th Century. Amsterdam – Atlanta: Rodopi 2001, s. 197–205. Jako příklad stoupence opačného názoru je možné uvést nejen Braunsteina s Hackingem, ale i Bruno Latoura, který doslova mluví dokonce o nešťastnosti takového připodobnění. Viz Bruno LATOUR, „Transmettre syphilis. Partager l'objectivité." In: FLECK, L. Genèse et développement d'un fait scientifi que. Paříž: Les Belles Lettres 2005, s. 259. 121 FLECK, Genesis and Development, s. 100. 122 Srv. ibid., s. 20. 123 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 12n. 124 Srv. Gaston BACHELARD, La formation de l'esprit scientifi que. Contribution à une psychanalyse de la connaissance. Paříž: Vrin 2004. 125 Georges CANGUILHEM, „Rôle de l'épistémologie dans l'historiographie scientifi que contemporaine." In: Idéologie et rationalité dans l'histoire des sciences de la vie. Paříž: Vrin 2000, s. 25. Citováno podle Jean-François BRAUNSTEIN, „Deux philosophes de la médicine: Jindřich Černý 471 Stejně jako u Flecka je i zde důvodem role pojmů v dějinách vědy, které jsou „dějinami formování, deformování, korigování vědeckých pojmů."126 U Canguilhema, který na rozdíl od svého učitele a obdobně jako Fleck uvažuje především o biologii a lékařství, je možné se setkat zvláště v kapitole s koncepcí „starodávných obrazů", která nápadně připomíná Fleckovu koncepci prvotních myšlenek: Šlo by říct, že vědecké teorie – co se týče fundamentálních pojmů obsažených v jejich principech vysvětlení – jsou naroubovány na starodávné obrazy; řekl bych i na mýty, kdyby tento termín nebyl v dnešní době z jistých důvodů znehodnocen.127 Jako příklad Canguilhem volí teorii prvotního plazmatu,128 která je pouze „racionálním vtělením mytologického fl uida, které stvořilo veškerý život; pěnivé vlny, ze které se zrodila Venuše."129 Flecka a Canguilhema také spojuje postoj k prvotním myšlenkám resp. starodávným obrazům: ani jeden z nich se, na rozdíl od Bachelarda, nedomnívá, že jsou něčím, co by tvořilo překážku dalšímu vývoji vědy a co by mělo být z tohoto důvodu odstraněno.130 Současně ale ani jeden z nich netvrdí, že prvotní myšlenky resp. starodávné obrazy se ve vědě zachovaly ve zcela nezměněné podobě: i pro ně totiž platí, že podléhají mutacím, které oba fi losofově chápou, v souladu s předmětem své refl exe, biologicky. Fleck však ve svých textech, jak již bylo řečeno, operuje s pojmem nesouměřitelnosti. Tak je tomu nejen ve výše zmíněném článku O určitých rysech lékařského způsobu myšlení, ale např. i v Vzniku a vývoji vědeckého faktu.131 V článku Vědecké pozorování a vnímání obecně pak dokonce Fleck uvádí tato slova: Canguilhem et Fleck," In: FAGOT-LARGEAULT A. – DEBRU, C. – MORANGE, M. (eds.), Philosophie et médecine: en hommage à Georges Canguilhem. Paříž: Vrin 2008, s. 67. 126 Georges CANGUILHEM, „La constitution de la physiologie comme science." In: Etudes d'histoire et de philosophie des sciences concernant les vivant et la vie. Paříž: Vrin 2002, s. 235. Citováno podle BRAUNSTEIN, „Th omas Kuhn: lecteur de Ludwik Fleck," s. 420. 127 Georges CANGUILHEM, „La théorie célullaire," In: La connaissance de la vie. Paříž: Vrin 1998, s. 79. 128 Termín „protoplazma" poprvé použil v roce 1843 německý biolog Hugo von Mohl pro označení základního stavebního kamene všeho živého. 129 CANGUILHEM, „La théorie célullaire," s. 79. 130 Srv. BRAUNSTEIN, „Deux philosophes de la médicine: Canguilhem et Fleck," s. 69. 131 Srv. FLECK, „Some Specifi c Features of the Medical Way of Th inking," s. 42. Srv. také FLECK, Genesis and Development, s. 62. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 472 Dva pozorovatelé, kteří vládnou zcela různými styly, nemají žádný společný předmět pozorování. Každý z nich v zásadě pozoruje jiný předmět. Problém se ještě více komplikuje z hlediska výsledků jejich pozorování, protože jsou zaznamenány buď za použití jiných výrazů, anebo stejných o jiných významech. Je tedy zcela mimo jakoukoli pochybnost, že mezi těmito pozorovateli neexistuje byť jen částečná možnost zprostředkování výsledků pozorování. Jakýkoli jednoznačný popis výsledků pozorování je tudíž nemožný pomocí výrazů společného jazyka.132 Není těžké si všimnout, že v citované pasáži jsou obsaženy hned dva Kuhnovy typy nesouměřitelnosti: observační a pojmová nesouměřitelnost.133 Zcela zřetelně se v ní rovněž objevuje názor o nemožnosti vyjádřit výsledky pozorování v neutrálním jazyce.134 Kuhn používal pojem nesouměřitelnosti právě za účelem podání argumentu pro přítomnost revolucí ve vědě. Jak ukazuje teorie prvotních myšlenek, u Flecka nesouměřitelnost nemohla sloužit stejnému účelu: přijetí nového Stylu nemusí být „nekumulativní epizodou" v dějinách vědy. Myšlenkové styly, na rozdíl od paradigmat, také připouštějí alternativy. Fleckovu nesouměřitelnost tudíž nelze chápat jakožto diachronní nesouměřitelnost paradigmat, leč jakožto nesouměřitelnost Stylem podmíněných interpretací prvotních myšlenek, které představují svého druhu „invariant" ve vývoji vědy. Stabilizace, kruhy a literatura Fleck a Kuhn se rovněž rozcházejí v názoru, jakým způsobem jsou Styly resp. paradigmata stabilizována. Podle Kuhna, který se otázce stabilizace věnuje spíše okrajově, k objevům v pravém smyslu – nikoli pouze k vyřešení „hádanek" – může dojít pouze za předpokladu změny paradigmatu. Stoupenci paradigmatu se však změně paradigmatu brání, poněvadž jsou přesvědčeni, že „staré paradigma nakonec vyřeší všechny problémy a že příroda bude strčena do krabice, kterou nabízí paradigma."135 Za tímto účelem vědci vyvinuli celou řadu „ad hoc technik", pomocí kterých se snaží zamezit revolucím 132 FLECK, „Scientifi c Observation and Perception in General," s. 62–3. 133 Srv. KUHN, Structure of Scientifi c Revolutions, s. 148–50. 134 Srv. ibid., s. 201. 135 Srv. ibid., s. 150–1. Kuhn uvádí další důvod, proč se vědci brání změnám: „Normální věda potlačuje zásadní novinky, protože podkopávají její základní principy." Ibid., s. 5. Jindřich Černý 473 ve vědě. Paradigma však pomocí normální vědy vůbec není možné opravit; paradigmata jsou odsouzena k zániku.136 Pro styly myšlení, které jsou na rozdíl od paradigmat méně „rigidní", je naopak schopnost „opravit sebe sama" příznačná: každý myšlenkový styl vyvinul vlastní stabilizační techniky, pomocí nichž se snaží „imunizovat".137 Stoupencem tohoto názoru je i Fleck. Podle Flecka se Styly vyznačují vytrvalostí, která Stylům a Společenstvím umožňuje stát „ustálenými společenskými jednotkami nesenými vlastní vahou."138 Důvod pro toto tvrzení Fleck spatřuje ve struktuře Společenství a v typech literatury s různými cílovými skupinami a účely: „Obecná struktura myšlenkového společenství má za následek, že komunikace myšlenek v rámci společenství vede ze sociologických důvodů k potvrzení společenství nezávisle na svém obsahu, nebo logickém zdůvodnění."139 Struktura jakéhokoli Společenství se skládá podle Flecka ze dvou typů kruhů: esoterického a exoterického. Esoterický kruh představuje odbornou elitu Společenství, její „tvrdé jádro", a je obklopen exoterickým kruhem laiků, „masou":140 Dobrý příklad obecné struktury myšlenkového společenství nabízí myšlenkové společenství světa módy. [...] Připravenost bezprostředně si všímat, co je módní...pocit sounáležitosti s ostatními členy společenství a neomezená důvěra v členy esoterického kruhu vytvářejí zvláštní náladu v myšlenkovém společenství módy. Nejoddanější následovníci módy se nacházejí v hloubi exoterického kruhu. Nemají žádný bezprostřední kontakt s mocnými diktátory, kteří tvoří esoterický kruh. Zvláštní „kreace" se k nim dostávají tím, co by šlo nazvat ofi ciálními kanály intrakolektivní komunikace, která je odosobněna a je tak o to více přinucující. [...] Je to nátlak nejhrubšího zrna, protože se objevuje v přestrojení za zcela očividnou nutnost. Pro členy esoterického kruhu je nátlak snížen.141 Členové esoterických a exoterických kruhů jsou ve specifi ckém vzájemném vztahu: druzí – ačkoli nejsou s prvními v bezprostředním kontaktu – prvním bezmezně věří. Absence bezprostředního kontaktu však nemá 136 Ibid., s. 122. 137 Srv. HACKING, „, Style' for Historians and Philosophers,", s. 14. 138 Srv. SCHNELLE, „Microbiology and Philosophy of Science," s. xxv. 139 FLECK, Genesis and Development, s. 106. Citovaná pasáž je v původním textu vysázena kurzívou. 140 Srv. ibid., s. 106. 141 Ibid., s. 107–8. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 474 za následek nezávislost „elity na masách" a Fleck by se z tohoto důvodu zcela jistě nepodepsal pod Kuhnovým názorem, že „i nejesoteričtější z básníků nebo nejabstraktnější z teologů se mnohem více než vědec stará o laické schválení tvůrčí činnosti, [...] protože jediným publikem mu jsou jeho kolegové, kteří sdílí jeho hodnoty a přesvědčení."142 Fleckův názor je zcela opačný: elity se musí zodpovídat před masami, pokud od nich chtějí získat odezvu, která je předpokladem stability celého Společenství.143 Právě tato „nadvláda masy nad elitou" pak má za následek „demokratický charakter" Společenství moderní vědy, kterým se nevyznačuje např. náboženské Společenství.144 Nejdůležitější formou ospravedlnění esoterického kruhu je podle Flecka předložení výsledků výzkumu v podobě populárně-naučné literatury určené pro širokou učenou veřejnost. Tím se dostáváme k Fleckově pojetí „ofi ciálních kanálů intrakolektivní komunikace" – vědecké literatury, které je v jistých ohledech podobné Kuhnově pojetí; přinejmenším v jednom podstatném je však od něj zcela odlišné. Fleck rozlišuje mezi čtyřmi základními typy vědecké literatury o různých funkcích: (1) časopisy, (2) příručky, (3) učebnice, (4) populárně-naučné publikace.145 Časopisy primárně slouží ke sdělování výsledků mezi členy esoterického kruhu a články v nich mají často provizorní a osobní charakter.146 Ten se ztrácí v příručkách, jejichž posláním je organizovat časopiseckou vědu v neosobní, organizovaný, „uzavřený systém", který je zaznamenán v učebnicích.147 Vytvoření uzavřeného systému se však neobejde bez zmíněné odezvy ze strany exoterického kruhu: Pouze prostřednictvím socio-kognitivní migrace fragmentů osobního vědění v rámci esoterického kruhu, který je spojen s odezvou ze strany exoterického 142 Srv. KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 164. Fleck by se zřejmě také nepodepsal pod Kuhnovým názorem, že „vědci si nemusí vybírat problémy z důvodu jejich palčivosti." Viz ibid. Zde jako protipříklad opět může posloužit Test. K vyvinutí Testu totiž výrazně přispěla podle Flecka „politická objednávka" ze strany tehdejšího ministra zdravotnictví, Friedricha Althoff a, který se obával, že by Francouzi mohli předstihnout Němce. Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 68n. 143 Srv. SCHNELLE, „Microbiology and Philosophy of Science," s. xxvi. 144 Srv. FLECK, Genesis and Development, s. 105. 145 Srv. ibid., s. 112. 146 Viz ibid., s. 118. Neosobní charakter se na příklad také projevuje častým používáním podmětů v první osobě množného čísla. Srv. ibid., s. 119. 147 Viz ibid., s. 118–9. Jindřich Černý 475 kruhu, mohou být tyto fragmenty upraveny tak, že z oddělených, osobních částí vzniknou propojené, neosobní části.148 Vzhledem k tomu, že typy vědecké literatury (1)–(3) tvoří součást tzv. odborné vědy, reakce ze strany exoterického kruhu se může dostavit pouze za předpokladu přítomnosti populárně-naučných publikací. Ty vycházejí z esoterické literatury pro experty; zpětně ji však i ovlivňují: Jistota, jednoduchost, živost pocházejí z populárního vědění. Právě v něm vědec nabývá víru v tuto trojici jakožto ideál poznání. V tom spočívá obecný význam populární vědy pro teorii poznání.149 V populární vědě se totiž, jak říká Fleck, „slovo stává tělem"150 resp. „fakt se ztělesňuje jakožto bezprostředně vnímatelný předmět skutečnosti."151 Sugestivnosti „živého obrázku vědy" pak podléhají nejen laici, ale i ti, kdo jej předložili za účelem ospravedlnění, tj. odborníci. Myšlenky, které se k členům esoterického kruhu vrací poté, co prošly exoterickým kruhem, však, upozorňuje Fleck, nejsou stejnými myšlenkami: Komunikace uvnitř společenství má vždy za následek posun, nebo změnu v oběhu myšlenek [...] změna rozpoložení během přenosu myšlenek může vést [...] od drobné změny v zabarvení, přes úplnou změnu významu, až k úplnému zničení veškerého smyslu [...]. V první kapitole jsme popsali přenos pojmu syfi lidy z jednoho myšlenkového společenství do jiného. Každý přenos měl za následek proměnu a harmonickou změnu celého myšlenkového stylu. [...] Tato změna myšlenkového stylu, tj. změna dispozic k cílenému vnímání, nabízí nové možnosti objevovat a vytvářet nová fakta. Toto je nejdůležitější epistemologický význam intrakolektivní komunikace myšlenek.152 Při stabilizaci Stylu ve Fleckově teorii hraje, jak již bylo výše řečeno, klíčovou roli populárně-naučná literatura. O těchto druzích vědecké literatury se zmiňuje i Kuhn. Kuhn však na rozdíl od Flecka nevidí žádný principiální 148 Ibid., s. 118. 149 FLECK, Genesis and Development, s. 115. Fleckovo zdůraznění. 150 Ibid., s. 117. 151 Ibid., s. 125. 152 Ibid., s. 109–110. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 476 rozdíl mezi učebnicemi a z nich vycházejícími popularizačními a fi losofi ckými pracemi153 a tvrdí, že cílem veškeré vědecké literatury je pouze zaznamenat výsledek poslední revoluce154 a vzbudit tak zdání kumulativnosti vědy,155 které Kuhnovi slouží pouze jakožto argument pro vysvětlení „neviditelností revolucí". Kuhn proto nemůže docenit sociologický význam různých typů vědecké literatury.156 Závěr Mnoho názorů obsažených v teorii Stylů a Společenství nápadně připomínají Kuhnovu teorii vědeckých revolucí. Zdání anticipace Kuhna je umocněno např. Fleckovým poměrně častým používáním termínu „nesouměřitelnost", jeho vysvětlením podmíněnosti poznání nebo pasážemi o vědecké literatuře. V některých ohledech, z nichž zřejmě těmi nejdůležitějšími jsou absence ekvivalentu Kuhnových vědeckých revolucí a Fleckovo pojetí stabilizace, se však Fleckova teorie od Kuhnovy diametrálně odlišuje. Tyto rozdíly pak představují důvod, proč není možné považovat Flecka za předchůdce Kuhna a Kuhna za plagiátora Flecka. Přesto je však těžké připustit, že se Kuhn některými Fleckovými řešeními neinspiroval. Pokud se toto tvrzení zakládá na pravdě, pak se ovšem jedná o vliv do značné míry nepřiznaný. Kuhn, který řadil mezi fi losofy, jež ho nejvíce ovlivnili, Pierra Duhema, Alexandra Koyrého a Emila Meyersona,157 se omezuje pouze na uvedené konstatování, že si díky Fleckovi uvědomil potřebu sociologie vědy. Toto tvrzení se objevuje i v Kuhnově „Předmluvě"158 ke Vzniku a vývoji vědeckého faktu, v níž Kuhn ovšem pouze 153 Srovnej např. jeho tvrzení, že „popularizační literatura se snaží popsat ta samá užití v jazyce, který je bližší každodennímu životu. Viz KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. 136–7. 154 Srv. ibid., 144. 155 Srv. ibid., 138. 156 Výklad Fleckovy typologie vědecké literatury byl zde z prostorových důvodů zkrácen. Čtenáře, který by měl zájem o tento důležitý aspekt Fleckovy fi losofi e, je nutné v první řadě odkázat na Andersenovy a Brorsonovy práce. Viz např. Stig BRORSON – Hanne ANDERSEN, „Stabilizing and Changing Phenomenal World: Ludwik Fleck and Th omas Kuhn on Scientifi c Literature." Journal for General Philosophy of Science, roč. 32, 2001, č. 1, s. 109–129. 157 Srv. Sandra LAUGIER, „Signifi cation et incommensurabilité: Kuhn, Carnap, Quine." Archives de Philosophie, roč. 66, 2003, č. 4, s. 493. 158 Srv. Th omas S. KUHN, „Foreword," s. viii. Braunstein s odvoláním na Mertona uvádí, že Kuhn svolil k napsání této předmluvy až po silném naléhání ze strany editorů. Srv. BRAUNSTEIN, „Th omas Kuhn: lecteur de Ludwik Fleck," s. 407. V případě Kuhnovy Předmluvy se přitom Jindřich Černý 477 přiznává, že Fleckova teorie příruček mohla být východiskem jeho koncepce učebnic.159 Kuhna s Fleckem, jak jsem předeslal, pojí rozvíjení určitých kantovských prvků. Toto porovnání může být dále rozvedeno s odkazem na Friedmanovu koncepci tzv. relativizovaného a priori konstituujícího předmět poznání,160 nebo také Stumpovu koncepci tzv. funkčního a priori, jež představuje předpoklad pro možnost započetí empirického zkoumání.161 Roli relativizovaného a priori ve Fleckově teorii hrají Styly chápané jakožto aktivní spojení podmiňující pasivní spojení, „fakta". Fakta podle Flecka vznikají, mají historii a jsou společensky podmíněna; nevznikají však ex nihilo, jelikož jsou doprovázena, jak Fleck metaforicky podotýká, „náznaky odporu" ze strany skutečnosti. Objekty – navzdory Fleckovu tvrzení, podle nějž je tento člen relace poznání eliminovatelný – se tak zdají v poznání hrát roli a Toulmin správně připomíná, že fakta, o kterých Fleck hovoří, by měla být považována za „fakta třetího druhu", protože v sobě spojují jak prvky stylizovanosti, tak prvky empiričnosti.162 Za nedostatek Fleckovy teorie by v takovém případě bylo možné označit Fleckův výlučný zájem o prvních dva členy relace poznání, Subjekt a Společenství, a opomenutí onoho třetího členu. Jinak řečeno, na Fleckovu teorii by se vztahovala slova Mary Hesseové adresovaná Kuhnovi: „Tvým problémem je teď ukázat, v čem je věda empirická."163 V případě úspěšného vyřešení problému stanovení objektivního prvku ve vědě v rámci Fleckovy teorie by výslednou teorii bylo možné považovat za teorii, která proplouvá mezi Skyllou radikálního konstruktivismu a Charybdou positivismu; teorii, která dává doslovný smysl Hackingovu tvrzení, podle kterého „je poznání méně kumulativní, než jsme se domnívali. Jak tvrdil Duhem před sto lety, vysvětlení jsou vždy předmětem radikálních revizí. Jsou však jiné věci, které se akumulují."164 do značné míry jedná o kritický text. Kriticky se Kuhn vyjadřuje k Fleckově teorii i v odpovědi na otázku položenou K. Gavrogluem. Srv. KUHN, Th e Road since Structure, s. 285. 159 Srv. KUHN, Th e Structure of Scientifi c Revolutions, s. ix. 160 Srv. Michael FRIEDMAN, „Geometry, Convention, and the Relativized A Priori." In: Reconsidering Logical Positivism. Cambridge: Cambridge University Press 1994, s. 61. 161 Srv. David STUMP, „Defending Conventions as Functionally A Priori Knowledge." Philosophy of Science, roč. 70, 2002, č. 5, s. 1150. 162 Srv. Stephen TOULMIN, „Ludwik Fleck and the Historical Interpretation of Science." In: COHEN, R. S. – SCHNELLE, T. (eds.), Cognition and Fact. Materials On Ludwik Fleck. Dordrecht: Kluwer 1986, s. 281. 163 KUHN, Th e Road since Structure, s. 286. 164 HACKING, Objets. Ludwik Fleck a současná filosofie vědy 478 To, že taková teorie by mohla být ve Fleckových intencích, rovněž naznačuje koncepce prvotních myšlenek, která Fleckovu fi losofi i nejvýrazněji odlišuje od názorů zastávaných Kuhnem ve Struktuře vědeckých revolucí. Jindřich Černý