TEORIE V!DY / THEORY OF SCIENCE / XXXIII / 2011 / 3 ////// recenzní studie / review article /////////////////////////// MORÁLKA, V!DA A"MORÁLNÍ V!DA Abstrakt: Studie recenzuje díla: Sam HARRIS, ! e Moral Landscape. New York: Free Press 2010, 291 s. a! Patricia Smith CHURCHLAND, Braintrust. Princeton: Princeton University Press 2011, 273 s. Cílem recenzní stati je vyzdvihnout hlubokou shodu v! naturalistickém pojetí etiky u! obou autor" a! upozornit na! n#které nedostatky jejich argumentace. Klí#ová slova: morálka; etick$ naturalismus; neuroetika; v#da; Harris; Smith Churchland Morals, Science, and Moral Science Abstract: % e article reviews following books: Sam HARRIS, ! e Moral Landscape. New York: Free Press 2010, 291 pp. and Patricia Smith CHURCHLAND, Braintrust. Princeton: Princeton University Press 2011, 273 pp. % e aim of the articles it to emphasize the profound agreement of both authors on a!naturalistic conception of ethics and to alert the reader to some de& ciencies in their argumentation. Keywords: morals; ethical naturalism; neuroethics; science; Harris; Churchland TOMÁ$ MARVAN Odd"lení pro studium novov"ké racionality Filoso# ck$ ústav AV %R, v.v.i. Jilská 1, 11000 Praha 1 email / marvan@& u.cas.cz 482 Moral Landscape V"da doká'e vysv"tlovat a(p)edpovídat nejr*zn"j+í jevy na(makroi(mikroúrovni. Obvykle se ale má za(to, 'e se z(principiálních d*vod* nem*'e vyjad)ovat k(morálním otázkám hodnot a(jednání: zde mají b$t kompetentní jen # loso# e, nábo'enství a( tradi,ní spole,enské normy. Sam Harris, autor znám$ch protinábo'ensk$ch manifest* % e End of Faith a(Letter to a!Christian Nation, nabádá ve( své nové knize k(p)ehodnocení tohoto navyklého d"lení. Podle n"j je morální teorie zatím nerozvinutou odno'í v"dy. Harris*v hlavní argument je jednoduch$ a(ve(zkratce jej lze p)edstavit takto. P)edpokladem morální teorie je existence v"dom$ch myslí, které jsou s(to zakou+et r*zné formy blaha (well-being) a(utrpení.1 Akt je morální, pokud blaho v"dom$ch myslí zvy+uje, a(nemorální, pokud ho sni'uje. Zmín"né mysli nemusejí b$t nutn" lidské. Jeliko' jsou ale jejich stavy p)irozen$mi jevy, jsou pln" pod)ízeny p)írodním zákon*m, a(tudí' p)ístupné v"deck$m metodám. Musí tedy existovat správné a( chybné odpov"di na( morální otázky, proto'e )e, o(morálních hodnotách je p)ímo,a)e p)elo'itelná do(v"decké )e,i o(faktech o(blahu v"dom$ch bytostí. Lze si proto p)edstavit vznik samostatné morální v"dy, p)i,em' Harris zd*raz-uje, 'e v(samotném jejím centru bude stát neurov"da, nebo. stavy blaha v"dom$ch bytostí jsou stavy jejich mozk* zap)í,in"né stavy jejich okolí.2 Harris tak nehájí jen slab+í, mén" zajímavou tezi, 'e v"da m*'e detailn" popisovat, co lidé pod jménem morálky ,iní; jde mu skute,n" o(to, aby v"da aktivn" p)ispívala k(vymezení toho, jaká jednání jsou morální/nemorální – o(tom sv"d,í ji' podtitul jeho knihy: „Jak v"da m*'e ur,ovat morální hodnoty." Existuje-li rozr*stající se fond pravd o(mysli, existuje také jeho rozr*stající se podmno'ina, v(ní' se nacházejí pravdy o(tom, co je dobré a(co +patné. Porozum"ní blahu na(úrovni mozku by nám proto mohlo v(budoucnu p)inést zajímavé odpov"di na(zásadní otázky typu „Pro, trpíme?" „Jak lze dosáhnout nejhlub+ích forem +t"stí?" nebo „Lze milovat svého bli'ního stejn" jako sebe?" Harris uznává, 'e nemáme 'ádné záruky toho, 'e v"da skute,n" odhalí v+echna relevantní 1 „Blaho" nesmíme chápat úzce hedonisticky; k(jeho p)íklad*m dle Harrise pat)í prosperující ob,anská spole,nost, atmosféra vzájemné kooperace a( d*v"ry, p)im")ené materiální zabezpe,ení ,i p)ístup ke(kvalitnímu vzd"lání. 2 Harris uvádí, 'e vedle neurov"dy a(dal+ích p)írodov"dn$ch disciplín se v(projektu morální v"dy mohou uplatnit i( „m"k,í" v"dy jako ekonomie a( sociologie. Proto v( textu pou'ívám +irok$ termín „v"da", by. by se v(mnoha kontextech dal tento pojem zú'it na(v"du p)írodní. Studie vznikla v(rámci projektu Grantové agentury %eské republiky „Sou,asné p)ístupy v(historické epistemologii" P401/11/2338. Tomá! Marvan 483 fakta ohledn" dobrého a(+patného jednání a('e v'dy najdeme objektivní prost)edky pro rozhodnutí morálních debat. Alespov(principu ale tato fakta odhalovat lze.3 Sep"tí blaha v"dom$ch bytostí a( morálnosti jednání je tedy v( knize chápáno jako druh konceptuální pravdy. Jiné pohledy na( to, co je a(není morální, Harris pokládá bu/ za( n"jak ekvivalentní tomuto vymezení, nebo za(nesmyslné. Koneckonc* i( ty nejvyhran"n"j+í deontologické teorie morálky musejí b$t v(posledku zalo'eny na(úsilí o(blaho, jinak se stávají absurdními. A(nutnost tohoto sep"tí se projevuje i(u(t"ch systém*, jim' jde o(blaho nikoli v(tomto, n$br' v(n"jakém hypotetickém p)í+tím 'ivot" (jeho' mo'nost ov+em Harris vehementn" odmítá). Platí-li Harrisova teze o(faktuální povaze morálky, m*'e dojít k(tomu, 'e nejen jednotlivci, ale celé kultury budou jednat v(té ,i oné mí)e objektivn" nesprávn". Tento d*sledek se v(knize projevuje mimo jiné tak, 'e Harris ost)e odmítá dnes tolik populární morální relativismus – tezi, 'e absolutn" zn"jící tvrzení typu „akt x je morální," máme chápat jen jako zkratku za(„vzhledem k(morálnímu kodexu kultury K, je akt x morální." P)ijmeme-li Harris*v pohled na(v"c, p)estane mít smysl prohla+ovat, 'e ka'dá kultura si autonomn" diktuje, co je morální a(co nikoli. Relativismus tohoto typu, by. sice není logicky inkonzistentní jako n"které jiné typy relativism*, chybuje práv" v(tom, 'e odlu,uje úvahy o(morálce od(toho, co je pro ni fundamentální, tedy od(snah o(zvy+ování blaha a(sni'ování utrpení. 0íkat, 'e existují sady morálních pravidel, které ve(sv$ch d*sledcích vedou k(r*stu utrpení, je asi stejn" rozumné jako tvrdit, 'e existují logické systémy, jejich' aplikace vede ke(generování kontradikcí. Proto si m*'eme dovolit )íci, 'e t)eba praxe 'enské ob)ízky je objektivn# moráln" +patná, nikoli +patná jen relativn" k( morálnímu kodexu sou,asné západní spole,nosti. Fakt, 'e se na( morálnosti ur,it$ch jednání lidé z( r*zn$ch kultur nemohou dohodnout, nás p)itom nesmí mást. Neshoda sama o(sob" toti' není posta,ujícím d*kazem neexistence objektivních morálních pravd a(etického nonkognitivismu. Platí to zcela obecn": skute,nost, 'e n"kdo popírá tvrzení p, je+t" neznamená, 'e p nemá objektivní pravdivostní podmínky. P)i morálních kontroverzích tak nemusíme skon,it tím, 'e pokr,íme rameny a(p)iznáme ka'dému jeho 3 Pro zajímavost uvádím, 'e Harris, jakkoli je p)ísn$ naturalista, není úzce darwinisticky zam")en jako mnozí jeho souputníci. Opakovan" tvrdí, 'e v"t+ina faktor*, je' v(sou,asném sv"t" ovliv-ují lidské blaho, se vymyká p)ímo,arému darwinistickému zachycení – p)esto'e v$zvám tohoto sv"ta ,elíme vybaveni mozky, která vytvarovala evoluce. Domnívám se, 'e Harrisovo chápání darwinismu je pon"kud zjednodu+ující, ale nebudu se pou+t"t do(detail*, nebo. dané téma není v(knize klí,ové. Morálka, v"da a#morální v"da 484 vlastní „pravdu". Naopak, pokud vpustíme na(morální pole v"du, m*'e se stát rozhodujícím arbitrem p)i )e+ení morálních rozep)í, zejména t"ch vlekl$ch, které nemají evidentní )e+ení.4 Pokud se z(etiky stane plnohodnotná sféra v"deckého zkoumání, morálka prost" p)estane b$t pouh$m kulturním produktem a( bude mo'né hovo)it o(pokroku v(morální oblasti. Na(adresu morálních relativist* se slu+í dodat, 'e jsou ,asto motivováni u+lechtil$mi pohnutkami: cht"jí korigovat historické k)ivdy rasismu ,i imperialismu. Jak ale Harris p)esv"d,iv" dokládá, jejich reakce je p)ehnaná, proto'e vyjímá zhoubné praktiky jin$ch kultur zcela mimo dosah jakékoli racionální kritiky zven,í.5 Musíme se prost" nau,it, 'e racionáln" podlo'ené odmítnutí praktik n"kter$ch kultur ,i subkultur nemusí b$t projevem +kodlivé intolerance, n$br' úsilím o(dosa- 'ení transkulturní konvergence v(oblasti morálních hodnot, o(nalezení spole,né mno'iny sociálních, politick$ch, ekonomick$ch a(environmentálních cíl*. Sou,asná v"da takové pokusy o( transkulturní konvergenci legitimuje p)inejmen+ím ji' prokazováním toho, 'e jako'to bytosti s(vícemén" toto'nou evolu,ní historií se lidé jednotliv$ch kultur li+í podstatn" mén", ne' se mnozí domnívají. Je-li ov+em )e, o(Harrisov" morálním realismu, kter$ hodnotící v$roky etiky chápe jako speci# ckou odno' faktick$ch tvrzení o(sv"t", jedním dechem je t)eba dodat, 'e Harris kombinuje tento realismus s(ur,itou formou pluralismu. Pluralismus, na(kter$ nará'ím, se odvíjí od(metafory morální krajiny, je' je 4 Vedle morálního relativismu jsou u( Harrise, dle o,ekávání, odmítnuty také ty formy morálního absolutismu, je' morálku odvozují z(n"jaké supranaturální )í+e. V(této souvislosti je zajímavé, 'e argumentaci Morální krajiny m*'eme chápat jako dal+í z(pokus* o( svr'ení Gouldovy teze o(nep)ekr$vajících se magisteriích v"dy a(nábo'enství (obvykle kráceno jako „NOMA" – viz Stephen Jay GOULD, „Nonoverlapping Magisteria." Natural History, ro,. 106, 1997, s. 16–22). Zatímco obvykle se proti Gouldovi namítá, 'e nábo'enství p)edkládá v*,i v"d" alternativní teorie o(p*vodu a( fungování kosmu, ,ím' popírá tezi o(vzájemném nep)ekr$vání se, Harris jde na( v"c z( druhé strany a( sna'í se prokázat, 'e nábo'enství si nem*'e uzurpovat doménu morálních hodnot (jak tvrdí Gould): i(zde se nábo'enství a(v"da mohou dostat do(p)ímého sporu. 5 Viz nap). Harrisem zmi-ovan$ dokument z(roku 1947 adresovan$ OSN, v(n"m' Americká antropologická asociace vyhla+uje, 'e morální hodnoty jsou relativní ke( kulturám a( 'e neexistuje zp*sob, jak ukázat, 'e hodnoty jedné kultury jsou lep+í ne' hodnoty n"jaké jiné (! e Executive Board of American Anthropological Association, „Statement of Human Rights." American Anthropologist, ro,. 49, 1947, ,. 4, s. 539–543). Jak Harris trefn" poznamenává, tento názor se elita americké antropologie sna'í prosadit jen n"kolik m"síc* poté, co p)estaly pracovat osv"timské pece; Sam HARRIS, % e Moral Landscape. New York: Free Press 2010, s.(205, pozn. 28. Tomá! Marvan 485 prostorem skute,n$ch a(potenciálních v$sledk*, jeho' vrcholky korespondují s( v$+inami blaha a( jeho' údolí p)edstavují nejhlub+í mo'né utrpení. R*zné zp*soby my+lení a( jednání – r*zné kulturní praktiky, etické kodexy, zp*soby vládnutí apod. – se projeví jako pohyby v(této krajin", a(tudí' jako r*zné stupn" lidského vzkvétání.6 Tato krajina obsahuje mnohé vrcholky, z(nich' n"které mají zhruba srovnatelnou v$+ku. Proto není nutné prosazovat n"jakou zcela uni# kovanou transkulturní normu kvalitního 'ivota. Shodnout bychom se tak nakonec m"li vlastn" jen na( tom, 'e ur,ité druhy jednání je mo'no reprezentovat jako pohyby krajinou sm"rem vzh*ru, jiné sm"rem dol*, a('e v"da by nám p)i odhalování topogra# e morální krajiny a(zdolávání jejích vrcholk* m"la asistovat.7 Role v"dy p)i tomto vym")ování morálního terénu se rozpadá na(dv" odli+né ,ásti. V"da v(první )ad" poskytuje stále siln"j+í objektivní ospravedln"ní n"kter$m ji' dnes p)ijíman$m náhled*m na( to, co je morální. Jak Harris uvádí, máme v+echny d*vody p)edpokládat, 'e „laskavost, soucit, férovost a( dal+í tradi,n" ,dobré' rysy budou neurov"decky obhájeny, co' znamená, 'e objevíme dal+í d*vody toho, pro, jsou pro nás dobré v(tom smyslu, 'e obohacují na+e 'ivoty."8 Snad je+t" d*le'it"j+í je ale to, 'e v"da podle Harrise pravd"podobn" p)inese nové a(mo'ná i(velmi p)ekvapivé morální vhledy. Jin$mi slovy, v"da mo'ná uká'e, 'e na+e morální intuice v(n"kter$ch p)ípadech selhávají (stejn" jako ji' dnes ukazuje, 'e v(n"kter$ch p)ípadech selhávají na+e intuice fyzikální nebo statistické). Jeliko' jsou podle Harrise morální hodnoty redukovatelné na( ur,it$ typ fakt*, které v"da v(principu m*'e odhalit, je v(jeho díle elegantn" p)eklenuta tradi,ní propast mezi fakty a(hodnotami.9 Zde je t)eba upozornit na( jedno hrozící nedorozum"ní. Pop)ení hranice mezi hodnotami a( fakty u( # loso# cky vzd"laného ,lov"ka instinktivn" vyvolá známou humovskou námitku, 'e ought nelze odvodit z(is (p)elo'eno do()e,i o(faktech a(hodnotách: z('ádn$ch fakt* nelze vyvodit morální hodnoty). A(skute,n", mnoho recenzent* Harrisovy knihy pocítilo pot)ebu se k(tomuto tématu vyjád)it. 6 Ibid., s. 7. 7 Tento druh morálního pluralismu se od( v$+e probíraného morálního relativismu li+í p)edev+ím v( tom, 'e popírá, 'e by i( vzájemn" zcela protikladné typy jednání mohly b$t ve(stejné mí)e morální. 8 HARRIS, % e Moral Landscape, s. 80. 9 Harris se neexistenci této propasti sna'í dolo'it také sv$mi neurov"deck$mi zji+t"ními, podle nich' je na(úrovni mozku set)en rozdíl mezi p)ijímáním moráln" zbarven$ch a(moráln" neutrálních v$rok*. Morálka, v"da a#morální v"da 486 Massimo Pigliucci, kter$ nám m*'e poslou'it jako dobr$ p)íklad, se konkrétn" zab$vá morálností potratu. Pokud p)ijmeme, pí+e Pigliucci, 'e potrat je moráln" p)ípustn$, proto'e plod nem*'e cítit bolest, potom je zále'itostí v"dy stanovit, kdy p)esn" p)i v$voji ,lov"ka schopnost vnímat bolest vzniká. V"da samotná nám v+ak nem*'e ukázat, zda je toto konkrétní kritérium (schopnost vnímat bolest) morální ,i nikoli: k(takovému záv"ru se musíme dobrat n"jakou jinou cestou.10 Domnívám se, 'e tato námitka nemusí Harrisovi d"lat vrásky. Ten toti' explicitn" p)ijímá, 'e teprve p)ijmeme-li základní cíl mravnosti, úsilí o(blaho v"dom$ch bytostí, nezávisle na!v#d#, v"da nás pak m*'e vést p)i objevování fakt* ohledn" toho, jaké jednání je správné a(jaké +patné. Stejn" tak je tomu ostatn" v(ka'dé v"d": v'dy je t)eba p)edpokládat ur,it$ soubor základních hodnot ,i norem, jejich' p)ijetí ten kter$ v"dní obor sám neospravedl-uje. P"stování )ekn"me fyziky takto p)edpokládá touhu porozum"t fungování vesmíru, respekt pro evidenci a(logickou koherenci apod. Harris tedy nepropaguje p)edstavu, 'e si pomocí moderních zobrazovacích technik prohlédneme mozek a(bez jakéhokoli kontextu p)edem uznan$ch hodnot z(n"j n"jak p)ímo vy,teme, jaké druhy jednání jsou morální. Na(otázku, jaké jednání je dobré, má – vedle nábo'enství – tradi,ní monopol morální # loso# e. Harris se v+ak celkem d*sledn" sna'í do(typick$ch kontroverzí morálních # losof* nevstupovat. Na(rozdíl od(n"kter$ch recenzent* si nemyslím, 'e by to bylo prost$m d*sledkem toho, 'e o(nich neví. Je to spí+ otázka strategie. Harris se rozhodl nerozpustit svou tezi v(odbo,kách k(podrobn$m rozbor*m metaetick$ch teorií a(my+lenkov$ch experiment*. To je dáno i(tím, 'e jeho kniha je psána p)evá'n" ve(stylu trade book, tedy tak aby oslovila +ir+í ,tená)ské okruhy. Ale p)esto'e Harris silácky prohla+uje, 'e ka'dá zmínka o(deontologii, emotivismu a(dal+ích technick$ch termínech metaetiky „zvy+uje míru nudy ve(vesmíru",11 m*'eme jeho knihu v(sou)adnicích morální teorie bez problém* situovat. Jeho verze morálního realismu je instancí konsekvencialismu, resp. utilitarismu („,in je moráln" dobr$, pokud zvy+uje blaho v"dom$ch bytostí") – pozice, která je v( literatu)e konfrontována s()adou námitek, na(n"' Harris nedává 'ádné odpov"di. Zde je mo'no zahlédnout první potenciální slabinu knihy. Je v+ak t)eba si uv"domit, 'e i(kdyby se nakonec ukázalo, 'e Harrisovu formu utilitarismu je t)eba revidovat, nemuselo by to ohrozit Harris*v úst)ední argument o(re10 Massimo PIGLIUCCI, „Science and the Is/Ought Problem" [online]. Sceptic, 11. 2. 2011. Dostupné z: <http://www.skeptic.com/eskeptic/11-02-02> [cit. 17. 8. 2011]. 11 HARRIS, % e Moral Landscape, s. 197, pozn. 1. Tomá! Marvan 487 levanci v"dy pro morální problémy. Takovou hrozbu by mohlo p)edstavovat jen úplné p)etnutí vazeb mezi blahem v"dom$ch bytostí a(morálkou, které pokládám za(málo pravd"podobné. Jako dal+í problém se jeví to, 'e kniha je dohromady poskládána dost nesourod$m zp*sobem. Harris otevírá celou )adu témat, z(nich' n"která nep)íli+ souvisejí s(úst)edním problémem – jak poznamenává biolog H. Allen Orr, autor recenze Morální krajiny v(New York Review of Books,12 kniha místy p)ipomíná bezcílné bloumání. Jako p)íklad bych uvedl rozsáhlé exkurze do(sou,asné neurov"dy, které, by. jsou nesmírn" zajímavé, by pat)ily spí+e na( stránky u,ebnice tohoto oboru. T"mto formálním nedostatk*m knihy v+ak nep)ikládám velkou váhu a(cht"l bych se proto zam")it na(podstatn"j+í zále'itosti. P)edn" se domnívám, 'e je zatím velmi nejasné, jak si máme morální implikace neurov"d p)edstavit. Nejde mi ani tak o( faktickou absenci konkrétních p)íklad* v(Harrisov" knize, která je koneckonc* celkem pochopitelná vzhledem k(tomu, 'e neurov"decké zobrazovací metody jsou zatím pom"rn" hrubozrnné (jak je vid"t na(p)íkladu fMRI). Kladu si spí+e otázku, zda nám – p)ijmeme-li Harrisovu premisu o(nerozd"litelném sep"tí blaha a(morálky – k(posouzení morálnosti aktu neposta,í subjektivní zku+enost lidí a(verbální záznamy o(ní – v$pov"di o(tom, 'e ty a(ty jejich stavy jsou stavy blaha ,i utrpení. Vezm"me si znovu 'enskou ob)ízku: její nemorálnost pokládáme primárn" za(d*sledek toho, 'e 'enám zbyte,n" zp*sobuje subjektivn" pro'ívané utrpení. Toto utrpení je sice fyzicky realizováno jako speci# ck$ stav mozku a( dal+ích ,ástí t"la, kter$ m*'eme pomocí v"deck$ch p)ístroj* monitorovat. Takové monitorování ale, pokud se nem$lím, k(prohlá+ení o(nemorálnosti ob)ízky nic podstatného nep)idává. V"da jen ex post p)isp"je tím, 'e ukotví pro'ívané pocity a(emoce v(síti p)írodních zákonitostí a(dolo'í tak, 'e nenahodil$m zp*sobem souvisejí s(p)íslu+nou vn"j+í stimulací. Opa,n$ postup je u( tohoto a(obdobn$ch p)íklad* t"'ko p)edstaviteln$, obzvlá+. pokud by do+lo k(rozpojení subjektivních pro'itk* a(neurov"deckého pohledu „ve(t)etí osob"". Asi sotva bychom toti' akceptovali to, 'e by neurov"dec za(objektivní instanci blaha prohlásil stav, kter$ by v"domé bytosti opakovan" ozna,ovaly za(krajn" nep)íjemn$. I(p)esto jsem v+ak ochotn$ brát vá'n" mo'nost, 'e tato obtí'ná p)edstavitelnost je jen v$razem na+ich sou,asn$ch kognitivních omezení a('e se jednou do,káme ne- ,ekan$ch zp*sob* p)ímé aplikace neurov"dy na(vybrané morální problémy. 12 H. Allen ORR, „! e Science of Right and Wrong." New York Review of Books, ro,. 58, 2011, ,. 8. Dostupné z: <http://www.nybooks.com/articles/archives/2011/may/12/science-right-andwrong/?page=1> [cit. 17. 8. 2011]. Morálka, v"da a#morální v"da 488 Rozpaky m*'e vzbuzovat i(to, 'e n"které pojmy jsou v(Harrisov" knize vymezeny velmi voln". Vezm"me u' ten zcela úst)ední, pojem blaha. Má- -li v"da autoritativn" vstoupit na(pole morálních debat, nemusí b$t blaho nejprve de# nováno tak ost)e, aby bylo objektivn" kvanti# kovatelné? Harris se domnívá, 'e nikoli a(sv*j názor podkládá analogií blaha a(zdraví. Zdraví není precizn" m")itelné, neexistuje n"co takového jako jednotka zdraví. P)esto nikdo nepova'uje medicínu za( aktivitu stojící mimo v"du. Blaho, stejn" jako zdraví, je prost" do( jisté míry voln$ pojem, av+ak voln$ nikoli ve(smyslu n"jaké principiální vágnosti, n$br' ve(smyslu podmín"nosti kontextem: co je mo'né pokládat za(stav p)im")eného zdraví u(p"ta+edesátníka, kter$ se práv" vylé,il z(rakoviny, bude pova'ováno za(stav alarmující absence zdraví u(desetiletého dít"te. Jakmile jsou takové kontextové faktory ur,eny, blaho p)estává b$t fuzzy pojmem. Na(tuto obhajobu by se dalo namítnout, 'e analogie blaha a(zdraví není pro Harrisovy ú,ely tak vhodná, jak se na(první pohled jeví. Harris p)edkládá zcela obecnou tezi o(sep"tí blaha, morálky a(objektivních rys* reality, pro,e' nem*'e pracovat s(n"jak$m parciálním vymezením pojmu blaha – takové parciální vymezení se m*'e dostat ke(slovu a' v(diskusích o(konkrétních aplikacích (neuro)v"dy na(jednotlivé morální problémy. O(zdraví platí toté': generick$ pojem zdraví je u'ite,n$ v(p)im")en" obecn$ch debatách, p)esto'e v(konkrétních kontextech musí b$t zastoupen u'+ími pojmy jako zdravé plíce, dobr$ krevní obraz apod. V+imneme si ale, 'e kdy' od(generického pojmu zdraví, kter$ nemá 'ádnou m"rnou jednotku, p)ejdeme k(t"mto partikulárn"j+ím instancím zdraví, ze zdraví se ,asto stane n"co dob)e kvanti# kovatelného. Nejen'e lze p)esn" m")it t)eba hladinu cukru v(krvi a(stanovit tak velmi spolehliv" „míru zdraví" pokud jde o(produkci inzulinu v( t"le, ale toto m")ení je navíc nezávislé na( subjektivních pro'itcích pacienta. Nic podobného o(blahu )íci nelze, a(to je podle mne pravou p)í,inou toho, 'e se v$tka o(jeho nem")itelnosti v(reakcích na(Harrisovu knihu ,asto opakuje. Ur,itá míra precizní kvanti# kace se zdá b$t podmínkou ka'dého uplatn"ní v"dy v(praktické sfé)e, morálku nevyjímaje. Netvrdím, 'e taková kvanti# kace není mo'ná. Jde mi jen o(to, 'e vyjasn"ní tohoto bodu je nutnou podmínkou úsp"chu Harrisova scientistického projektu. Ur,itou pozornost Harris v"nuje také odv"kému problému svobodné v*le. Pojem svobodné v*le s(morálkou úzce souvisí u' jen díky roz+í)ené p)edstav", 'e sama kategorie morálního jednání na(existenci svobodné v*le p)ímo závisí. Harris, jak se vzhledem k(jeho zakotvení v(neurov"d" dá o,ekávat, svobodnou v*li rezolutn" odmítá. Podle n"j je t)eba existenci morálních kategorií vykládat na(pozadí toho, 'e lidé jsou prost)ednictvím sv$ch Tomá! Marvan 489 v"dom$ch stav* zpravováni o(zám"rech, p)áních apod., jich' ale v('ádném doslovném smyslu nejsou autory. Dovolává se znám$ch zji+t"ní fyziologa Benjamina Libeta o(tom, 'e aktivitu v(pohybov$ch centrech mozku lze detekovat stovky milisekund p)edtím, ne' subjekt za,ne poci.ovat rozhodnutí pohnout se, jako' i(zcela nedávn$ch pokus* skupiny badatel* z( lipské pobo,ky Institutu Maxe Plancka, kte)í s(vyu'itím fMRI dat ukázali, 'e n"která v"domá rozhodnutí mohou b$t p)edpovídána a' s(p)edstihem cel$ch deseti sekund. Obdobné v"decké nálezy dohromady s(dal+ími argumenty podle n"j do(té míry problematizují b"'n$ dojem, 'e ,lov"k je v"dom$m zdrojem svého jednání, 'e jej ,iní neudr'iteln$m. Ano, rozhodnutí existují a(vedou k( ,in*m, le, nevyv"rají ze svobodn$ch zásah* na+ich „já": jsou v$sledkem d"j* v(na+ich t"lech, k(nim' nemáme v"dom$ p)ístup a(je' nem*'eme ovliv-ovat. %iny, o(nich' )íkáme, 'e jsou zalo'eny na(na+í v*li, jsou dle Harrise prost" ty, které jsou doprovázeny v"dom$mi zám"ry n"co speci# ckého vykonat; ostatní chování klasi# kujeme jako mimovolní. Na+e zám"ry samotné ale nejsou v(na+í moci, stejn" jako v(ní není ani to, zda z(nich skute,n" vyplynou ur,ité ,iny. Zám"ry a(,iny se prost" d"jí a(jsou pln" kauzáln" determinovány p)edchozími stavy univerza. Docen"ní t"chto fakt* by dle na+eho autora sice m"lo p)inést ur,ité p)ehodnocení sou,asného pojetí morálnosti, nemusí ale vést k(zatracení rozdílu mezi moráln" správn$m a(moráln" +patn$m jednáním. Ono p)ehodnocení by se v(první )ad" m"lo t$kat sou,asného systému retributivní spravedlnosti s(jeho úst)edními pojmy odpov"dnosti a(trestu, systému, kter$ se bez p)edpokladu svobodné v*le hroutí. Pokud jsou v+echny na+e ,iny zákonit$m v$sledkem d"j*, nad nimi' nemáme absolutn" 'ádnou kontrolu, pak je t)eba bu/ pojem odpov"dnosti p)estat u'ívat, nebo mu dát n"jak$ nov$ obsah. Harris se p)iklání k(této druhé, mírn"j+í cest". Jednání, za(která jsme odpov"dní, jsou podle n"j ta, je' jsou v(takovém souladu s(na+imi my+lenkami, zám"ry, p)esv"d,eními a(p)áními, 'e mohou b$t pokládána za(jejich roz+í- )ení. Soudy o(mí)e odpov"dnosti tudí' souvisejí nikoli s(iluzorní p)edstavou mentálních p)í,in jednání, n$br' s( „celkov$m rozpolo'ením na+í mysli" – s(tím, zda na+e jednání skute,n" odrá'í na+e dlouhodobé dispozice, nebo zda je jen d*sledkem n"jakého momentálního zkratu, zatím nediagnostikované nemoci apod.13 Domnívám se nicmén", 'e toto pou'ívání slova „odpov"dnost" celou situaci spí+ zatem-uje. Pokud platí striktní determinismus v*le, pak je podle mne lhostejné, zda je n"jak$ ,in v(systematickém souladu se zám"ry 13 Viz Harrisovy úvahy na(s. 106–109 recenzované knihy. Morálka, v"da a#morální v"da 490 a(dal+ími propozi,ními postoji dané osoby. Jeliko' tato osoba není v('ádném doslovném smyslu autorem ani t"chto propozi,ních postoj*, ani následného jednání, jakákoli )e, o( odpov"dnosti a( jejích stupních je matoucí. Smysl v(deterministickém rámci dává pouze od*vodn"né stanovení toho, jak velké nebezpe,í pro spole,nost dan$ jedinec p)edstavuje, tj. jestli byl jeho p)e,in v$sledkem jen momentální shody okolností, nebo zda je v(souladu s(Harrisov$m „celkov$m rozpolo'ením" jeho mysli, s(jeho celkov$m charakterem. Pokud ur,ité nebezpe,í p)edstavuje, je v(po)ádku jej na(p)im")en$ ,as zav)ít do( v"zení a( spole,nost p)ed ním ochránit. Ve( v+ech ostatních p)ípadech je ale odn"tí svobody ,i jin$ „trest" v(deterministickém pojetí nesmysln$. Stejn" konfuzní mi p)ipadá Harrisovo tvrzení, 'e jakkoli v+echna lidská rozhodnutí závisejí na(p)edch*dn$ch p)í,inách, p)esto na(nich zále'í. Kdybych se byl nerozhodl, 'e napí+u svou novou knihu, ona sama by se nenapsala. Moje volba napsat ji byla nepochybn" prvotní p)í,inou toho, 'e vznikla. Rozhodnutí, zám"ry, snahy, cíle, síla v*le atd. jsou kauzální stavy mozku, je' vedou ke(speci# ck$m jednáním a( ta zas ke(zm"nám ve(sv"t". Lidská volba je tudí' opravdu tak d*le'itá, jak v")í zastánci svobodné v*le.14 Je sice skute,n" zjevné, 'e bez Harrisova rozhodnutí by se jeho kniha sama nenapsala, to ale je+t" neznamená, 'e Harris její vznik n"jak autonomn" ovlivnil. Zám"r napsat ji se prost" objevil v( jeho v"domí a(byl následován jejím sepsáním. Tento v$klad je mo'ná kontroverzní, je nicmén" vy'adován logikou determinismu, kter$ Harris obhajuje. Není zde samoz)ejm" prostor pro podrobn$ rozbor t"chto problém*, tak'e se omezím na(následující poznámku: nemohu se zbavit dojmu, 'e Harris*v d*raz na(pojem rozhodování, nato'pak na(pojem „síla v*le", je veden snahou zachránit alespon"co málo z(b"'ného pojetí svobodného jednání – snahou, která je v(deterministickém rámci nelegitimní. V(tomto rámci je vyzdvihování lidské volby stejn" oprávn"né, a(stejn" banální, jako vyzdvihování jakéhokoli jiného p)írodního jevu, kter$ má netriviální d*sledky ve(sv"t" – nap). tornáda. Dle o,ekávání vzbudily bou)livé diskuse i(Harrisovy úvahy o(problému manipulace ve(jménu etiky. To, 'e v"da vymezí objektivní podmínky a(formy blaha toti' m*'e b$t p)edstupn"m p)ímého ovliv-ování jednání lidí a(jejich 'ivotního prostoru v( zájmu zvy+ování morálnosti. To samoz)ejm" m*'e znít d"siv". Nemusíme se ale hned uchylovat ke(katastro# ck$m scéná)*m. Zásahy, jich' se v(této oblasti obáváme, podle mne v'dy zahrnují manipulaci 14 HARRIS, % e Moral Landscape, s. 105 Tomá! Marvan 491 proti zájmu jednotlivc* ,i cel$ch spole,enství, tedy zásahy na(úkor jejich blaha. Taková manipulace je ale ze samotné Harrisovy de# nice nemorální. Nebude od(v"ci zam")it se na(konkrétní p)íklad. Podle Harrise by se v(budoucnu mohlo uva'ovat o(zavedení spolehliv$ch detektor* l'i na(místech, kde by se lhát nem"lo: „Mnozí z(nás," pí+e, „se nebudou cítit ochuzeni o(mo'nost lhát p)i pohovoru o(práci nebo na(tiskové konferenci o(nic víc, ne' se v(sou,asnosti cítí ochuzeni o(mo'nost stáhnout si kalhoty v(supermarketu."15 Pomozme si op"t analogií se zdravím. Je p)edstavitelné, 'e se manipuluje s(ur,it$mi látkami za(ú,elem zachování ,i zv$+ení celkového zdraví populace? Samoz)ejm", p)íkladem m*'e b$t t)eba dodávání ur,itého mno'ství chemikálií do(pitné vody distribuované ve(ve)ejné vodovodní síti. V( 'ádném p)ípad" nechci zleh,ovat hrozbu p)ípadného zneu'ití nov$ch technologií, souhlasím ale s(Harrisem v(tom, 'e debata o(t"chto problémech m*'e – vyvaruje-li se obvyklé hysterie – nakonec ukázat na(nové smysluplné typy manipulace v(zájmu zv$+ení morálního klimatu. Pokud se shodneme na( tom, 'e lhaní v(soudní síni je absolutn" nep)ípustné, pro, by nám m"l detektor v(soudní síni jakkoli vadit? Opakující se námitky o(protiústavním poru+ování osobní svobody Harris odmítá s(tím, 'e nap). forenzní vyu'ívání vzork* DNA, které by také mohlo b$t vydáváno za(instanci takového poru- +ování, je dnes nejen tolerováno, ale dokonce chápáno jako veskrze pozitivní nástroj zaji+.ování spravedlnosti. Otázka tedy vlastn" nezní, zda je eticky motivovaná manipulace jednání a(kontrola nad ním v*bec 'ádoucí, nebo. tyto jevy jsou dnes zcela b"'né a(p)ijímané; jde jen o(to, jaké dal+í roz+í)ení této praxe si m*'eme do(budoucna p)edstavit. Nad knihou jsem si opakovan" kladl otázku, zda by bylo mo'né Harris*v scientismus tak)íkajíc dotáhnout do(konce. Harris, jak jsme vid"li, nachází spole,nou p*du se sv$mi protivníky v( tom, 'e uznává nutnost p)ijmout ur,ité normy je+t" p)ed zapo,etím striktn" empirického v$zkumu v(rámci toho ,i onoho v"dního oboru. Konkrétn" v(oblasti morálky je jako základní norma p)ijato úsilí o(blaho v"dom$ch bytostí. Kde se ale taková norma bere? Jist" nespadla jen tak z(nebes a(netvo)í nevysv"tliteln$ p)íva'ek faktického poznání reality. Jinak )e,eno, to, 'e jsou snahy o(maximalizaci blaha nejzaz+ím cílem morálních úvah, musí n"jak$m netriviálním zp*sobem souviset s( tím, 'e mozky druhu Homo sapiens jsou uzp*sobeny tak, 'e blaho jednozna,n" up)ednost-ují p)ed utrpením – co' samo je fakt, na( jeho' objasn"ní v"da aspiruje. Alternativní postup spo,ívá v(tom, 'e se tvá)íme, jako kdyby na+e základní hodnoty nebyly plnohodnotnou sou,ástí 15 Ibid., s. 135 Morálka, v"da a#morální v"da 492 objektivní reality. Tím z(nich ale d"láme n"co více záhadného, ne' ,ím jsou. Má úvaha je mo'ná p)íkladem fatálního zjednodu+ení, nemohu se v+ak zbavit p)esv"d,ení, 'e Harris by nem"l z*stat na(p*li cesty a(m"l by svou tezi promyslet do(jejích logick$ch d*sledk*. Harris vykládá a( obhajuje své teze o(nutnosti sep"tí morálky a( v"dy a(zacelení trhliny mezi fakty a(hodnotami natolik p)esv"d,iv", 'e se do(,tená)ovy mysli za,nou vkrádat úvahy o( tom, jak se mohl opa,n$ názor tak drtiv" prosadit a(získat pozici neot)esitelného dogmatu. Jeho futurologick$ manifest by se proto m"l dostat do( centra pozornosti (nejen) sou,asn$ch teoretik* etiky. Pokud se nakonec uká'e, 'e je t)eba Harrisovy úvahy v(n"kter$ch momentech korigovat, tím lépe pro na+e porozum"ní „morální krajin"". Kniha má samoz)ejm" i(dal+í p)ednosti, k(nim' pat)í zejména nastín"né vyvrácení morálního relativismu. Nejv"t+í pozornost si ale zaslou'í Harrisovo p)esv"d,ení, 'e ani úctyhodná tradice by nás nem"la vést k(tomu, abychom ty nejzáva'n"j+í otázky lidského 'ivota vykázali mimo rámec, v( n"m' se odehrává metodicky nejp)ísn"j+í a( intelektuáln" nejpoctiv"j+í zkoumání reality. Tím mén" by nás k(tomu m"lo vést ,asto jen mechanické opakování mantry o(nep)eklenutelné propasti mezi fakty a(hodnotami. Jak v$sti'n" poznamenává Michael Shermer ve(své recenzi Harrisovy knihy pro ,asopis Scienti& c American, to, 'e si v(sou,asnosti neumíme p)edstavit, jak by v"da mohla vy)e+it ten ,i onen morální kon& ikt, je+t" neznamená, 'e se jedná o(objektivn" ne)e+iteln$ problém; v"da je um"ním )e+itelného a(m"li bychom ji uplat-ovat v+ude tam, kde m*'eme.16 Braintrust „Neuro# loso1 a" Patricia S. Churchland se ve( své nové knize Braintrust pou+tí do(podobného projektu jako Harris, její cíle jsou ale trochu odli+né. Zatímco Harrisovi jde primárn" o( to, aby v"da ur,ovala, které jednání je morální, a(které nikoli, Churchlandové jde hlavn" o(v"decké vysv"tlení toho, odkud se morální hodnoty v*bec berou. Takové vysv"tlení musí v(první )ad" ukázat, co lidi, p)ípadn" jiné bytosti, ,iní sociálními bytostmi, které mají sklon starat se nejen o(sebe, ale také o(druhé – o(své potomky, p)íbuzné, p)átele, známé atd. Churchland jde na(v"c opravdu z(gruntu. Zna,ná ,ást knihy je v"nována popisu mechanism* na(neuronové úrovni, které regulují 16 Viz Michael SHERMER, „! e Science of Right and Wrong." Scienti& c American, ro,. 304, 2011, ,. 1, s. 83. Dostupné z: <http://www.scienti# camerican.com/article.cfm?id=the-scienceof-right-and-wrong> [cit. 17. 8. 2011]. Tomá! Marvan 493 základní sociální jednání. Mezi nimi zaujímají úst)ední místo ty mechanismy, které zaji+.ují p)ipoutání ke(druh$m (attachment) a(pé,i o(n". Teprve na(jejich pozadí mohou vznikat dal+í, vy++í formy sociální interakce. Co se metodologie t$,e, Churchland odmítá etické teorie zalo'ené na(apriorních principech ,i morálních intuicích. Vychází z(premisy, 'e morální hodnoty a(sociální jednání obecn" jsou neurochemicky ukotveny v(mozku – proto pokládá v"t+inu produkce sou,asné morální # loso# e, je' se t$ká p*vodu etick$ch hodnot, za(neuspokojivou. Ve(své monogra# i se opírá o(impozantní mno'ství dat neurov"dy a(dopl-uje je o(sou,asné poznatky evolu,ní biologie, experimentální psychologie a( genetiky. Nezpochyb-uje p)itom d*le'itou roli kultury p)i formování morálních kategorií, jen se na(ni v(knize detailn" nezam")uje (by. se tu a(tam odvolává i(na(v$sledky kulturní antropologie). Morálka je dle Churchlandové p)irozen$ jev, „omezen$ silami p)irozeného v$b"ru, zako)en"n$ v( neurobiologii, formovan$ lokální ekologií a(modi# kovan$ kulturním v$vojem".17 Speci# cky je pak vymezena ,ty)mi typy základních jednání, která jsou umo'-ována provázan$mi procesy v( mozku: 1) pé'í vyv"rající z( p)ipoutanosti k( potomstvu a( p)íbuzenstvu a( starosti o( jejich blaho, 2) rozpoznáním psychologick$ch stav" druh$ch a(jejich p)edvídáním, 3) (e)ením problém" v(sociálním kontextu a(4) u'ením se sociálním praktikám pomocí pozitivního a(negativního posilování. To do(zna,né míry ur,uje strukturu knihy, její' jednotlivé kapitoly se v"nují t"mto aspekt*m sociálního jednání. Úvodní kapitola ,tená)e seznamuje se základními principy biologického pojetí morálky, je' Churchland preferuje, druhá a(t)etí kapitola pak jdou k(samotn$m základ*m, k(pomysln$m nejni'+ím patr*m teorie morálního jednání. Kapitoly ukazují, jak p)ipoutání závisí na(jemné souh)e neuronov$ch okruh* a(neurochemikálií, mezi nimi' prim hraje oxytocin. Práv" tento peptidick$ hormon se ukazuje b$t pojivem základních sociálních vztah*, od( vztahu matky a( dít"te k( +ir+ím typ*m sociální interakce – neuroekonom Paul Zak jej proto ozna,uje za(„morální molekulu" a(Churchland mu p)isuzuje roli nositele Humova „morálního citu".18 Tam, kde je jeho míra ni'+í a(hustota oxytocinov$ch receptor* men+í, lze – jak dokládají studie n"kter$ch druh* savc* – pozorovat slab+í sociální vazby. Na(této bazální úrovni byl rovn"' d*le'it$ v$voj neuromechanism*, které vyvolávají úzkost z( odmítnutí a( vy,len"ní ze spole,nosti blízk$ch, a(tím motivují zm"nu jednání, jako' i(opa,n" p*sobících mechanism*, je' 17 Patricia Smith CHURCHLAND, Braintrust. Princeton: Princeton University Press 2011, s.(191. 18 D*le'itou roli zde samoz)ejm" hrají i(dal+í látky, nap). vazopresin a(dopamin. Morálka, v"da a#morální v"da 494 navozují úlevu ze znovuspojení s( blízk$mi. Spektrum t"chto základních mechanism*, jejich' evolu,ní p*vod a(neurochemickou povahu Churchland osv"tluje, dopl-uje rozvoj schopnosti u,it se od(ostatních v(okolí a(imitovat ta z( jejich jednání, která jsou odm"-ována. Nemén" d*le'it$m prvkem v$kladu v( t"chto klí,ov$ch kapitolách je ná,rt toho, jak se evolu,ními modi# kacemi okruh pé,e roz+i)uje od(vlastní osoby p)es potomky a(druhy potenciáln" a' ke(zcela neznám$m bytostem. %tvrtá kapitola pojednává o(mechanismech, je' zakládají d*v"ru a(sociální kooperaci. Churchland pojímá kooperaci jako dal+í extenzi základn"j- +ího mechanismu pé,e o(druhé, a(proto nep)ekvapí, 'e se v(kapitole dozvíme dal+í podrobnosti o(funkcích oxytocinu a(dal+ích neuroendokrinologick$ch látek, které tvo)í pojivo sociálního jednání. Jak ukazují sou,asné neuroekonomické experimenty, zm"ny v(hladin" oxytocinu v$znamn" ovliv-ují míru d*v"ry a(empatie mezi interagujícími bytostmi, jako' i(p)esnost, s(ní' ú,astníci experiment* odhadují chování druh$ch. Endogenní opiáty zase posilují kooperaci tím, 'e ji díky nim pro'íváme jako n"co p)íjemného. Má- -li se v+ak kooperace roz+í)it i(mimo úzk$ okruh rodiny a(p)átel, musí b$t její neurochemická báze podpo)ena sítí stabilních spole,ensk$ch institucí, je' zaru,í rozumnou míru d*v"ryhodnosti v+ech zú,astn"n$ch – a. u' znám$ch ,i nikoli. %ást ,tvrté kapitoly je v"nována popisu toho, jak se rodí sociální sankce za(poru+ování d*v"ry a( za(p)íli+ sobecké, nekooperativní jednání. Zde hraje roli nejen trestání poru+ovatel* ze strany p)ímo po+kozen$ch, ale také „altruistick$ trest". P)i jeho uplatn"ní trestající nehledí jen na(sv*j vlastní prosp"ch, n$br' zasazuje se za( férové dodr'ování pravidel, by. ho to m*'e stát i(nemalou osobní investici. Jak Churchland dále upozor-uje, na(emo,ní úrovni stojí za(potla,ováním nekooperativního jednání hn"v v*,i lenoch*m a(podvodník*m. Ji' samotnou jeho anticipací dochází k(regulaci jednání ve(prosp"ch kooperativního p)ístupu, tj. k(vylou,ení t"ch ,in*, které by hn"v ostatních mohly p)ivodit. Kapitolu uzavírá stru,n$ p)ehled sou,asn$ch teorií o(evolu,ním p*vodu kooperativního jednání. Následující, pátá kapitola se zab$vá otázkou, nakolik je morální jednání vysv"tlitelné geneticky. Autorka na(jednu stranu tvrdí, 'e genetická v$bava savc* a( pták*, je' zakládá schopnost pé,e o( druhé, doká'e v(netriviální mí)e objasnit vznik kooperativního jednání. Na(druhou stranu se staví proti názoru, 'e existují speciální geny pro ur,it$ typ jednání. Vztah mezi geny a(chováním je podstatn" komplexn"j+í. Funk,ní kategorie na(makroúrovni, k(nim' chování pat)í, nelze jednoduch$m a(p)ímo,ar$m zp*sobem korelovat s(kategoriemi na(mikroúrovni. „Gen pro kooperaci" je stejnou # kcí jako „gen pro agresi". Vhodn"j+í je hovo)it o(& exibilních sítích, v(nich' geny Tomá! Marvan 495 interagují s(jin$mi geny, mozkem, dal+ími ,ástmi t"la a(vn"j+ím prost)edím. Churchland odmítá i(pokusy vysv"tlovat morální postoje jako pln" vrozené, p)i,em' se zam")uje na( dílo primatologa Marca Hausera, autora teorie „morálního orgánu". Stejn" kriticky se dívá na( tezi sociálního psychologa Jonathana Haidta o(„p"ti fundamentálních intuicích", je' spole,n" zakládají morální jednání. Tyto intuice pova'uje za(nahodilou sbírku morálních kvalit, které nejsou pevn" ukotveny v(biologii, a(Haidtovu teorii proto há'e p)es palubu jako „just-so story". 2está kapitola se zab$vá povahou sociálních dovedností, jejich' klí,ovou komponentou je schopnost p)ipisovat stavy mysli druh$m. Bez této schopnosti nedoká'eme soucítit s(nesnázemi na+ich bli'ních ani rozum"t jejich zám"r*m, pocit*m ,i p)esv"d,ením. Churchland podrobn" probírá a(nakonec odmítá populární názor, 'e bychom p)ipisování zám"r* druh$m mohli vysv"tlit pomocí „zrcadlov$ch neuron*" a(na(nich vystav"né teorie simulace. Podle autorky se musíme smí)it s(tím, 'e o(neuronové realizaci na+í schopnosti interpretovat a(p)edvídat mentální stavy druh$ch (tj. vytvá)et „teorii mysli") toho zatím moc nevíme. Ostr$ zlom na(,tená)e ,eká v(sedmé kapitole, je' pojednává o(roli pravidel a( norem v(morálním jednání. Zatímco doposud se Churchlandová vícemén" dr'ela neurobiologické báze, nyní se pou+tí na(tradi,ní p*du morální # loso# e. Ke(slovu se dostává její ostrá kritika regularistické koncepce, podle ní' je morálka souborem explicitn" vyjád)en$ch pravidel správného jednání. Autorka se rezolutn" staví proti hledání univerzálních morálních pravidel. Ka'dé pravidlo má v$jimky. Ty u' ale nejsou ur,eny n"jak$mi hlub+ími pravidly, n$br' – jak by )ekl Aristotelés – zvykem a(praktick$m úsudkem, jen' je vycvi,en zku+eností, imitací paradigmatick$ch p)íklad* morálního jednání a( instrukcí zku+en"j+ích. Churchland v+ak neodmítá jen univerzální pravidla, ale v*bec u'ite,nost pravidel p)i objas-ování morálního jednání. Vyhodnocování moráln" relevantních situací je podle ní zalo'eno v( sociálních emocích a( zvycích, které si osvojujeme zejména v(d"tství. B$t s(to & exibiln" reagovat na(po'adavky dané situace díky p)edchozí zku+enosti je tedy v(praxi mnohem d*le'it"j+í ne' )ídit se souborem kodi# kovan$ch pravidel – by. n"jak$ vzorec jednání m*'e nakonec vyústit ve( formulaci explicitního sociálního pravidla. Churchland také humovsky zd*raz-uje, 'e rozum nevytvá)í hodnoty, n$br' „pod)izuje se jim a(rozvíjí je nov$mi sm"ry."19 Kapitola obsahuje rovn"' letmou kritiku Kantovy racionalistické etiky a(Benthamovy verze morálního konsekvencialismu zalo'ené 19 CHURCHLAND, Braintrust, s.(166. Morálka, v"da a#morální v"da 496 na(pojmu maximalizace u'itku – oba tyto vlivné p)ístupy jdou proti na+í biologické p)irozenosti, a(jsou proto dle Churchlandové v(morální domén" nepou'itelné. Krátká poslední kapitola pojednává o( teoriích nadp)irozeného zdroje morálních informací a( hodnot. Churchland zcela dle o,ekávání odmítá názor, 'e sv"domí a(schopnost rozli+ovat dobré a(+patné jsou dary od(boha. Tato kapitola (podobn" jako ta p)edchozí) v+ak nep)iná+í v( podstat" nic nového ,i p)evratného. M*'eme se proto obrátit ke(stru,nému porovnání obou recenzovan$ch knih. Shoda mezi nimi je hluboká. Churchland stejn" jako Harris tvrdí, 'e v"da je relevantní zdroj morálního poznání, a(odmítá se pod)izovat deklaracím o(„naturalistickém p)ehmatu": my+lenka, 'e p)i )e+ení morálních problém* nem*'eme p)echázet mezi tím, co je, a(tím, co by m"lo b$t, je podle ní zásadn" pom$lená. Morální konsekvencialismus Churchland rovn"' akceptuje, s(v$jimkou po'adavku maximalizace u'itku, v(,em' se s(Harrisem podle v+eho také shoduje. A(v(podstat" t$mi' slovy jako Harris prohla+uje, 'e fakticky vzato jsou n"které sociální praktiky a(instituce lep+í ne' druhé, co' lze pom")ovat tím, jak p)ispívají k(lidskému blahu. Ob" knihy tak svorn" zd*raz-ují, 'e hlub+í poznání na+í biologické p)irozenosti a(respekt k(ní m*'e vést k(lep+ím morálním princip*m. Díky zmín"né shod" m*'eme velmi p)esn" vyzna,it i(rozdíly v(p)ístupu obou autor*. Ten nejviditeln"j+í se t$ká morálního relativismu, kter$, by. v( omezené mí)e, je Churchland na( rozdíl od( Harrise ochotná tolerovat. Podle ní bychom si nem"li uzurpovat právo kritizovat sociální praktiky jin$ch kultur, i(kdyby nám p)ipadaly +patné. P)ípadnou kritiku bychom m"li zam")it spí+e na(praktiky a( instituce na+í vlastní kultury. Musím se v+ak p)iznat, 'e Harrisovo nesmlouvavé odmítnutí morálního relativismu pokládám za(konzistentn"j+í a(Churchlandové stav"ní bariér mezi kulturami za(um"lé a(zbyte,né. Pokud jde o(dal+í rozdíly, Churchland klade mnohem siln"j+í d*raz na(evolu,ní mechanismy, jejich' roli Harris pon"kud nep)esv"d,iv" bagatelizuje. Churchland je nadto p)ipravena akceptovat my+lenky t"ch myslitel* západní i(v$chodní morální tradice, kte)í sdílejí její biologicko-pragmatick$ pohled na(v"c, p)edev+ím Aristotela a(Huma, Konfucia a(Mencia. V(tom mi její pozice p)ipadá vyvá'en"j+í ne' ta Harrisova. Jak je snad z(mého shrnutí zjevné, Churchland pojímá morálku jako veskrze praktickou zále'itost, jejím' primárním cílem je dosa'ení harmonického 'ivota v( té spole,nosti, v(ní' se práv" nacházíme. Svou základní strukturou se podle ní )e+ení morálních dilemat podstatn" neli+í od(b"'n"j+ího, ka'dodenního „proplouvání" sociálním 'ivotem. Takov$ p)ístup nutn" p)itahuje námitku, 'e morálka tu za,íná pová'liv" spl$vat s(tím, co je Tomá! Marvan 497 „jen" prozíravé. Churchlandové v+ak tento d*sledek nevadí. Morálka v(jejím pojetí je do(zna,né míry teorií racionálního prosociálního jednání – s(tím dodatkem, 'e )e, o(morálním rozm"ru je na(míst" tam, kde se jedná o(záva'n"j+í problémy, jejich' )e+ení bude mít +ir+í spole,ensk$ dopad. Do(p)esn"j+í de# nice morálky se autorka pou+t"t nechce. V'dy se podle ní shodneme na(paradigmatick$ch p)ípadech morálních problém* a(morálního jednání, ale ,ím dál od(nich se vzdálíme, tím bude konsenzus t"'+í. Jakkoli kniha objas-uje )adu neurobiologick$ch jev*, o( jejich' povaze a(funkci jsme a' donedávna nem"li 'ádnou jasnou p)edstavu, je z)ejmé, 'e mnoho otázek, je' se t$kají morálního jednání, z*stává i(nadále otev)en$ch. Obzvlá+. nejasn$ je u(Churchlandové p)echod od(základních jednání typu pé,e o(potomky a(od(neuronálních mechanism*, je' je zaji+.ují, k(obvyklej+ím p)edm"t*m morálních úvah: k(pojm*m svobody a(rovnosti, otázce odpov"dnosti v*,i budoucím generacím, závazku v*,i zcela neznám$m lidem apod. Je v+ak t)eba zd*raznit, 'e autorka nemá nejmen+í problém p)iznat si omezen$ dosah sv$ch teorií a( 'e v(knize pe,liv" rozli+uje mezi prokázan$mi teoriemi a(pouh$mi hypotézami, je' se jeví slibn" ve( sv"tle dostupn$ch dat. I(kdy' tedy její kniha není posledním slovem v(oblasti neuroetiky, je nepochybn" v$znamn$m p)ísp"vkem k(tomuto rozr*stajícímu se oboru sou,asného bádání. Morálka, v"da a#morální v"da