Sàetak: U ovom ~lanku bavimo se problemom i teorijskim artikulacijama religijske tolerancije, posmatraju}i teorijske pristupe razli~itih autora, põev od doba prosvetiteljstva. U tom smislu, analiziramo stanovi{ta D`ona Loka, Voltera, @an @ak Rusoa, D`ona Stjuarta Mila, Endrua Hejvuda, D`ona Rolsa, @olta Lazara, Aleksandra Prnjata i \ure [u{nji}a. Na kraju rada u kratkim crtama predstavljamo odnos prema slobodi veroispovesti u Habsbur{koj monarhiji u XVIII veku, imaju}i u vidu manjinski polòaj srpske zajednice pravoslavne veroispovesti. Klju~ne re~i: religijska tolerancija, veroispovest, dr`ava, crkva Problem slobode je problem izbora principa pomo}u koga treba urediti zahteve koje ljudi isti~u jedan drugome u ime njihove vere Rols U istoriji zapada, pitanje verske tolerancije name}e se kao posledica dva dru{tveno-istorijska procesa: procesa reformacije i uspona gra|anstva. Procesom reformacije, do tada jedinstveni svet hri{}anskog zapada, rascepio se na verskoj osnovi. Tada su svetovne vlasti morale da se suõe s ~injenicom da njihovi podanici pripadaju razli~itim veroispovestima. U procesu reformacije, opredeljivanje svetovnih vlasti o tome koju }e od suprotstavljenih crkvenih strana podr`ati, zavisilo je od vi{e ~inilaca: dr`avnih interesa, verskih ube|enja, li~nih ili dinasti~kih interesa. Svakako, verske razlike su nekada slùile kao izgovor za sukobe ~iji su interesi lèali u nekim drugim stvarima.1 Drugi doga|aj, od znãaja za ro|enje duha tolerancije, jeste 349 Univerzitet u Novom Sadu, Filozofski fakultet, Novi Sad UDK 316.647.5:2 316.74:2 SLOBODAN VASI] 1 Stanov~i} V., Politi~ke ideje i religija 2, Beograd 2003, str. 247-248. uspon gra|anstva, koje je za protivtèu imalo jak otpor feudalne tradicije. Gra|anstvo je moralo izdejstvovati autonomiju da bi ostvarilo svoje, u osnovi, univerzalisti~ki usmerene ekonomsko-politi~ke inicijative. [irenje prekomorske trgovine diktiralo je napu- {tanje jedinstva verske zajednice kao osnove. Umesto njega, tràila je uspostavljanje takve forme dru{tveno-ekonomskih veza koje najbolje funkcioni{u ako napuste logiku verskih istina, kao odnosa do drugog. Ne zãu|uje, stoga, {to je u 17. veku u Evropi ba{ trgovãki razvijena Holandija nosila barjak tolerancije na sve krajeve sveta. Tolerancija (latinski: tolerantia, popustljivost, trpeljivost), prema Sociolo{kom leksikonu, u javnom diskursu oznãava popustljivost ili trpeljivost prema tu|im shvatanjima, to je trpeljivost u verskim, moralnim, politi~kim i drugim pitanjima, iako se pojedinac s datim shvatanjem ne mora slagati.2 Pojam tolerancije nastaje tek u modernom dobu, a u znãenju u kom smo ga najpre odredili, izraz je põeo da se koristi u XVIII veku, mada se u obi~ajnosti nekih naroda (dokumenti, primeri izvesnog postupanja itd.) mogu uo- ~iti elementi zagovaranja tolerancije i pre navedenog perioda. U tom smislu, trpeljive su, npr. bile religije anti~ke Gr~ke i Rimskog carstva, ~ija dru{tva nisu poznavala sistematsku netrpeljivost srednjeg i ranog novog veka. U periodu XVI i XVII veka, karakteristi- ~na tolerancija zadr`ava prvenstveno negativno vrednosno odre|enje. Proglasiti pojedinca za tolerantnog znãilo je optùiti ga za popustljivost prema zlu, za moralnu slabost, kolebljivost itd. S druge strane, suprotno navedenom shvatanju, u duhu prosvetiteljstva, razli~iti socijalni filozofi govorili su o konceptu tolerancije u pozitivno vrednosnom odre|enju.3 Me|utim, ideja o nezavisnosti gra|anskog statusa od pripadanja odre|enoj crkvi ne pripada prosvetiteljstvu, ve} ona nastaje u vreme verskih ratova. Ta koncepcija je omogu}ila da se ratovi okoñaju, te da gra|ani ne gube `ivote zbog toga {to su se „pogre{no" opredelili u religijskim pitanjima.4 350 SLOBODAN VASI] 2 Tolerancija, Mimica A., Bogdanovi} M. (prir), Sociološki re- ~nik, Beograd 2007. 3 Tolerancija, Mimica A., Bogdanovi} M. (prir), Sociološki re- ~nik, Beograd 2007. 4 Stanov~i} V., Politi~ke ideje i religija 2, Beograd 2003, str. 247. Verske progone, koji su uklju~ivali spaljivanje jeretika u srednjem veku, pokolj Jevreja i muslimana u toku Prvog krsta{kog rata, kao i masakre u ratu za reformaciju, prosvetitelji su smatrali najizopãenijim prekr{ajima ~ove~anstva protiv razuma.5 Kao jedan primer nasilja u versko ime, Marvin Peri (Marvin Perry) navodi slu~aj [evaljea de la Bara (Chevalier de la Barre), jednog osamnaestogodi{njeg katolika koji je bio osu- |en zato {to je unakazio raspe}e i zbog bogohuljenja. Sud je odredio da se ovom mladi}u pre pogubljenja odse~e jezik i desna ruka. Po zavr{etku dugog mu- ~enja, koje je Bar izdr`ao, odse~ena mu je glava, a telo spaljeno. A jedan primerak Volterovog Filozofskog re~nika bio je bãen u plamenove.6 Nemili doga|aji poput ovog, uzburkali su humane porive prosvetitelja, koji su, inãe, vodili svoju borbu za toleranciju, a protiv isklju~ivosti na verskoj osnovi. Baruh Spinoza (Baruch Spinoza) je insistirao na tome da versko ube|enje predstavlja pitanje li~ne savesti i uz to zahtevao da dr`ava ne favorizuje nijednu religiju, to jest veroispovest, na u{trb neke druge. Baron Samuel fon Pufendorf (Baron Samuel von Pufendorf) zagovarao je tolerantnost prema otpadni~kim sektama, te se bunio protiv toga da vladar svojim podanicima name}e religiju kojoj sam pripada. Kvekerski vo|a, Vilijem Pen (William Penn), bio je mi- {ljenja da verski progon protivre~i u~enju Isusa, te da kr{i pravo pojedinca na slobodnu upotrebu razuma. Rod`er Vilijems (Roger Williams), koji je izbegao u Masãusets od progona i napisao Krvavo osnovno pravilo progona za stvar savesti (1644), uõio je protivre- ~nost izme|u netolerantnosti i pravog duha hri{}anstva. Ri~ard Overton (Richard Overton) je tokom ~etrdesetih godina sedamnaestog veka u Engleskoj pisao pamflete pozivaju}i na stvaranje demokratske republike u kojoj bi mase imale glas, te je pozivao na verske slobode, ~ak i za Jevreje.7 Me|utim, prvo celovito teorijsko uobli~enje pojma tolerancije utemeljio je engleski filozof D`on Lok (John Locke) 1689. godine, imaju}i u vidu njen religijski kontekst, u svetlu tada{njih dru{tvenih zbivanja SLOBODAN VASI] 351 5 Peri M., Intelektualna istorija Evrope, Beograd 2000, str. 202. 6 Ibid., 203. 7 Ibid., 203-204. u Engleskoj – dono{enje Zakona o toleranciji (Toleration Act) koji daje slobodu ispovedanja vere nekonformistima.8 Lok se obilno slùio argumentima iz Biblije, poku{avaju}i da dokàe da je tolerancija prema onima koji se od drugih razlikuju u religioznim pitanjima saglasna sa „Jevan|eljem Isusa Hrista i istinskim umom ~ove~anstva, tako da je ùasno {to su ljudi toliko zaslepljeni da ne vide nùnost i prednost ove tolerancije u jasnom svetlu".9 Nije raznolikost mi{ljenja (koja se ne mòe izbe}i) dovela do ratova u hri{}anskom svetu, ve} odbijanje tolerancije prema onima sa razli~itim mi{ljenjem. Zahvaljuju}i ugledu koji je Lok stekao kao vode}i filozof svoga vremena, njegova strasno napisana molba za toleranciju – srõena u Pismu o toleranciji, privukla je veliku pànju. Govore}i o religijskim zajednicama, u navedenom pismu, D`on Lok kàe da nije zadatak institucionalizovane religije da uzdìe spoljnu rasko{, da postigne crkvenu dominaciju ili da nasilni~ki vlada, „ve} da upravlja ljudskim `ivotima prema pravilima vrline i pobònosti".10 Ne mòe, dakle, sila (mã i lomãa) ubediti ~oveka da promeni svoja verska ube|enja i da prihvati ovaj ili onaj oblik bogoslùenja. Ako se ovakvim sredstvima ipak neka crkva slùi, onda je sasvim neuverljivo tvrditi da se time `eli stvoriti prava hri{}anska crkva, smatra Lok. Pre bi se reklo da je osnovna namera jedino stvoriti brojan skup vernika.11 Kao osnovni razlog verskih sporova i mnogobrojnih ratova vo|enih na principu netolerancije, Lok navodi nerazgrani~enost domena vlasti izme|u sve{tenika i vladara, to jest izme|u crkve i dr- `ave. Zato Lok smatra da je potrebno da se tãno razgrani~i zadatak gra|anske vlade od zadatka religije, te da se uspostavi pravi~na veza izme|u njih. Na taj nãin }e se uspostaviti prostor „za toleranciju koji ima neograni~eno vàenje i zahteve koje postavlja svima".12 352 SLOBODAN VASI] 8 Tolerancija, Mimica A., Bogdanovi} M. (prir), Sociološki re- ~nik, Beograd 2007. 9 Lok D`., Pismo o toleranciji, Beograd 2002, str. 369. 10 Ibid., 367. 11 Ibid., 369. 12 Tolerancija, Mimica A., Bogdanovi} M. (prir), Sociološki re- ~nik, Beograd 2007. U razgrani~enju polja delovanja ovih dveju institucija, Lok defini{e dr`avu kao zajednicu ljudi koja je konstituisana samo zbog postizanja, õuvanja i unapre- |ivanja njihovih sopstvenih gra|anskih interesa,13 dok je crkva dobrovoljna zajednica ljudi koji se okupljaju iz sopstvenog naho|enja da bi obavljali bogoslùenje na nãin koji smatraju prihvatljivim za Boga, a koji je delotvoran za spas njihovih du{a.14 Upravo zbog nepoznavanja i nerazdvajanja podru~ja delovanja ovih dveju institucija, dolazi do mnogih problema, nasilja, netrpeljivosti i ratova. Nije dobro kada se dr`ava me- {a u crkveno podru~je delovanja, dakle kada vladar vodi brigu za spas du{e drugih ljudi. Ovo se ne mòe dozvoliti zato {to „nijedan ~ovek ne mòe u toj meri da napusti brigu za svoj spas i da slepo prepusti izbor nekome drugome – vladaru ili podaniku, koji bi mu propisao koju }e veru ili bogoslùenje da prigrli. Jer, nijedan ~ovek, ~ak i kada bi to hteo, ne mòe da uskladi svoju veru prema naredbi drugoga".15 Briga o du{i nije zadatak dr`ave, jer se dr`avna vlast sastoji u spoljnoj snazi, dok se istinska i spasonosna religioznost sastoji iz unutra{njeg pridobijanja duha: vera nije vera ukoliko se u nju ne veruje, smatra Lok. „Dakle, sam Bog ne}e spasiti ljude protiv njihove volje".16 „Mogu se obogatiti preko zanata u kome ne ùivam, mogu se izle~iti od bolesti pomo}u lekova u koje nemam poverenja, ali ne mogu se spasiti pomo}u religije u koju ne verujem, niti pomo}u bogoslùenja koje prezirem".17 Uzaludno je za nevernika da preuzme spolja{nje prikazivanje ispovedanja drugog ~oveka, konstatuje Lok. S druge strane, kako je svrha religiozne zajednice javno slùenje Bogu da bi se na taj nãin do{lo do ve~nog `ivota, crkveno u~enje „treba stoga da tèi tom cilju, a svi crkveni zakoni treba da budu time ograni~eni".18 Crkva bi trebalo da bude potpuno odvojena i razli~ita od dr`ave. Granice su na obe strane utvr|ene i ne smeju se prelaziti, dodaje Lok. SLOBODAN VASI] 353 13 Lok D`., Pismo o toleranciji, Beograd 2002, str. 369. 14 Ibid., 372. 15 Ibid., 370. 16 Ibid., 379. 17 Ibid., 382. 18 Ibid., 374. Nijedna privatna osoba nema nikakvo pravo da na bilo koji nãin o{teti drugu osobu u njegovim gra- |anskim pravima, zbog pripadanja drugoj crkvi ili religiji. Tolerancija, me|utim, ne sme vàiti samo na individualnom nivou, me|u osobama koje se razlikuju po veri, ve} i na institucionalnom nivou, to jest izme|u crkava. Nijedna crkva ne sme imati jurisdikciju nad drugom, ~ak i kada vladar pripada jednoj od crkava. Prema ovom principu tolerancije, dr`ava ne sme favorizovati nijednu pojedinãnu crkvu. Lok uo- ~ava razli~ite nãine na koje deluje crkva u zavisnosti od toga da li je gra|anski vladar na strani date crkve ili ne. Za `aljenje je, isti~e Lok, to {to „naj`e{}i branioci istine, protivnici zablude, glasnogovornici protiv raskola, jedva da ikada umanjuju ovaj svoj `ar za Boga koji ih tako zagrejava i uzbu|uje, osim u slu~aju kada gra|anski vladar nije na njihovoj strani. Ali, ~im im dvor poveri deo u upravljanju i oni se põinju ose}ati jãi, odmah ostavljaju mir i milosr|e na stranu. U suprotnom ih treba posmatrati kao religiozna bi}a".19 Tako Lok pokazuje dvojnu prirodu religijskih institucija, koje se manifestuju u zavisnosti od toga da li crkve imaju vlast (ili su bliske vlastima) ili ne. Kada nisu ojãani gra|anskom vla{}u, tada crkve podnose, strpljivo i nepokolebljivo, zarazu idolatrije, praznoverja i jeresi u svojoj okolini. Tada postoji volja za nãin `ivota koji se rukovodi po{tenim principima: tada se ispoveda ~ak i tolerancija. Me|utim, u drugim prilikama, interes religije ih navodi na krajnju zabrinutost. Kada su na vlasti ili bliske vlastima, nastavlja dalje Lok, ne napadaju otvoreno one gre{ke koje se mogu na}i na dvoru ili koje odobrava vlada. „Tada se zadovoljavaju {tedljivim kori{}enjem argumenata; {to je ipak (...) jedini ispravan metod propagiranja istine, i nema drugi nãin da uspe nego kada se udrùe jaki argumenti i dobar um sa blagom u~tivo{}u i dobrim kori{}enjem".20 Veliki i sre}an plod bi bio, smatra Lok, kada bi svugde oltari odzvanjali od doktrine mira i tolerancije. Ne sme se dopustiti religijskim zajednicama da „nedostatak uma nadoknade instrumentima sile koji potpadaju pod drugu jurisdikciju i koji lo{e pristaju rukama sve{tenika".21 354 SLOBODAN VASI] 19 Ibid., 376. 20 Ibid., 376. 21 Ibid., 378. Lok postavlja u fokus svoje pànje slobodu veroispovesti, stavljaju}i taj izbor ne samo u pravno, ve} i u moralno podru~je. Naime, ukoliko su oduvek postojale velike podele me|u onima koji isti~u bòanski karakter svoje institucije, sam njihov nesklad nas neizbèno obavezuje da razmislimo i da, shodno tome, odaberemo onu crkvu koja nam se najvi{e dopada.22 Dr`ava, s druge strane, ne sme ograni~avati ovu slobodu: „Da li je dozvoljeno slùiti Bogu na rimokatoli~ki nãin? Neka se dozvoli bogoslùenje i na `enevski nãin! Da li je dozvoljeno govoriti latinski na tr`nici? Neka se onima koji to `ele dozvoli da govore latinski u crkvi!"23 S druge strane, „pravo ili ume}e vladanja ne prati nùno izvesno poznavanje drugih stvari, a najmanje od svega poznavanje prave religije. Jer, da je to istina, kako bi se mogla objasniti ~injenica {to se gospodari na zemlji toliko razlikuju u religioznim pitanjima?"24 Me|utim, Lok pravi ograni~enja verske slobode i tolerancije na dva nãina. Prvo, odbacivao je tolerantnost prema ateistima, jer se njihovim zakletvama ne mòe verovati, kao i katolicima, jer je smatrao da uticaj papstva na engleske katolike ima {tetno dejstvo po englesku dr`avu. @an @ak Ruso (Jean-Jacques Rousseau), u svom Dru{tvenom ugovoru, obrazlàe potrebu za uspostavljanjem jedne gra|anske religije, koja je podre|ena suverenu, njene odredbe on defini{e u svrhu upotrebe vere u izgradnji dru{tvenog jedinstva, koja je preko potrebna svakoj vladi i svakoj dr`avi. Zbog toga se Ruso zalàe za odre|eni oblik netolerancije prema onima koji ne po{tuju zakone i dùnosti proiza{le iz njih. Ovakva gra|anska religija na slede}i nãin se odnosi prema institucionalizovanim religijskim sistemima: „moraju se tolerisati sve one religije koje sa svoje strane toleri{u druge, ukoliko njihova u~enja nemaju ni~eg protivnog gra|anskim dùnostima".25 Oni koji prave razliku izme|u gra|anske i verske netrpeljivosti, varaju se, smatra Ruso. Jer, nemogu}e je da „verska netrpeljivost nema kakvog gra|anskog SLOBODAN VASI] 355 22 Ibid., 373. 23 Ibid., 396. 24 Ibid., 380. 25 Ruso @. @., Društveni ugovor, Beograd 1993, str. 127-128. dejstva svuda gde je usvojena; a ~im ona to ima, suveren vi{e nije suveren, ~ak ni u svetovnom pogledu: otada sve{tenici postaju pravi gospodari, a kraljevi su samo njihovi slùbenici".26 Ne{to kasnije, u Filozofskom re~niku (1764-1765), u duhu prosvetiteljstva, Volter (François Marie Arouet, Voltaire) daje odre|enje tolerancije prema kojem bi pojedinci me|usobno trebalo da se podnose, jer su svi slabi, nedosledni, podlòni gre{kama i promenama. On smatra da je nesloga veliko ljudsko zlo, te da joj je trpeljivost (tolerancija) jedini lek. U tom smislu Volter kàe i preporu~uje: „Opra{tajmo jedni drugima na{e gluposti, to je prvi zakon prirode".27 Podse}aju}i na zajedni~ko ishodi{te pojedinaca i grupa u ljudskoj situaciji, Volter na slede}i nãin oslikava egzistencijalnu neutemeljenost netolerancije: „Ho}e li prut kojeg vetar povije u snopu, re}i prutu do sebe, povijenom na drugu stranu: „Povijaj se kao ja bedni~e, jer }u podneti zahtev da te istrgnu i spale?"28 Kada je re~ o tretmanu dr`ave prema razli~itim verskim grupama, Volter uõava da je ~inilac mo}i taj koji }e presudno uticati na definisanje polòaja religijske zajednice u dru{tvu. Na taj nãin, dr`ava nema isti odnos prema svim religijskim zajednicama, a u slu~aju da se u dru- {tvu javi odre|ena verska grupa koja ima drugãija uverenja od samog vladara, Volter prime}uje da vlast ne}e biti netrpeljiva prema njoj ukoliko je re~ o mo- }nim strancima – u tom slu~aju, vladar }e sklopiti sporazum sa njima.29 I obrnuto, ako religijska grupa nema ve}i stepen dru{tvene mo}i i uticaja, vladar je verovatno ne}e tolerisati. Teorijska razmatranja D`ona Stjuarta Mila (John Stuart Mill) dala su neprocenjiv doprinos u promi{ljanju pojma tolerancije, koji u sebi sadr`i odnos tolerancije i slobode. Mil smatra da je promovisanje slobode mi{ljenja veoma vàno, jer smatra da je gu{enje izràavanja raznovrsnih mi{ljenja, bez obzira na okolnosti, zlo koje potkrada ljudsku vrstu.30 U svetlu religijskih pojava, Mil navodi primer Katoli~ke crkve 356 SLOBODAN VASI] 26 Ibid., 127. 27 Volter F. M. A., Filozofski re~nik, Novi Sad 1990, str. 384. 28 Ibid., 390. 29 Ibid., 385. 30 Tolerancija, Mimica A., Bogdanovi} M. (prir), Sociološki re- ~nik, Beograd 2007. koja zabranjuje ~itanje jereti~kih knjiga svima osim sebi, jer je za njihove u~itelje veoma korisno poznavanje protivni~kog stava. Tim putem, Katoli~ka crkva obezbe|uje svojoj eliti vi{e duhovne kulture dok je laicima ograni~ava. S druge strane, u protestantizmu postoji uverenje, bar teorijski, da svako treba da snosi odgovornost za izbor svoje religije i ta se odgovornost ne mòe preneti na u~itelje.31 Ograni~avanje slobode mi{ljenja se mòe manifestovati putem progona onih koji misle drugãije. U tom smislu, Mil se suprotstavlja tvrdnjama koje opravdavaju progon istine. Iako pojedini pobornici progona smatraju da proganjanje istini ne mòe da naudi, Mil tvrdi suprotno, navode}i istorijske primere gde je istinu potlãio progon. Tako on navodi da se reformacija javljala bar dvadeset puta pre Lutera i da je silom bivala oborena, a da je posle Luterovog razdoblja progon bio uspe{an „gde god je bio istrajan": u [paniji, Italiji, Flandriji, Austrijskoj Carevini. U tim dr`avama protestantizam je bio iskorenjen.32 Ta{ta je sentimentalnost, nastavlja Mil, smatrati da istina, „samo kao istina, ima u sebi neku svojstvenu mo} koju zablude nemaju i koja nadvladava tamnicu i lomãu. Ljudi ~esto ne `ude jãe za istinom nego za zabludom".33 Mil navodi primere verske netolerancije, kao deo dr- `avnog mehanizma. Tako je jedan gra|anin osu|en na dvadeset jedan mesec zatvora zbog toga {to je na nekoj kapiji napisao re~i kojima je uvredio hri{}anstvo; dva ~oveka su bila opozvana kao ~lanovi porote zato {to su po{teno izjavili da nemaju nikakvih teolo{kih uverenja, dok je jo{ jednom ~oveku iz istog razloga uskra}ena za{tita pred sudom, iako je bio pokraden, onemogu}uju}i kànjavanje lopova.34 To je ura|eno na temelju principa da se van snage zakona nalaze oni koji ne veruju u jednog Boga. Mi{ljenje da je zakletva pred sudom ~oveka koji nije vernik bezvredna, pokazuje istorijsko nerazumevanje za brojne primere ljudi nevernika iz svih razdoblja, koji su imali potpuni integritet, kao i za one pojedince koji su bili veoma cenjeni zbog svojih vrlina i dostignu}a.35 Pored toga, pod izgovorom da ateisti mora da su làovi, SLOBODAN VASI] 357 31 Mil D`. S., O slobodi, Beograd 1998, str. 70. 32 Ibid., 60-61. 33 Ibid., 61. 34 Ibid., 60-62. 35 Ibid., 62. „odbacuju se oni koji imaju smelosti da javnim ispovedanjem svog neverovanja radije prkose i podnose pogrde za zlo, negoli da se usaglase sa neistinom".36 Iz toga proizlazi da one koji veruju spre~ava da làu jedino strah od pakla. Kod blàih oblika netolerancije, problem je u tome {to se ljudi navode da se pretvaraju da misle ono {to ne misle. D`on Stjuart Mil je dao veliki doprinos pojmu tolerancije i zbog toga {to je odbacio poku{aje da se duh i ose}anja stvaraju jedino po religijskim obrascima. Tolerancija znãi i prihvatanje svetovnih normi koje su postojale uz hri{}ansku etiku i koje su poprimile ne{to od hri{}anskog duha i pome{ale ga sa svojim. Uporedo sa hri{}anskim moralom trebalo bi da postoje i druge etike, koje se ne mogu razviti iz hri{}anskih izvora – to je preduslov za moralno napredovanje ~ove~anstva, „jer hri{}anska doktrina nije nikakav izuzetak od pravila koje kàe da je nesavr{enom stanju ljudskog duha potrebna raznolikost mi{ljenja da bi se do{lo do istine".37 „U velikim pitanjima prakti~nog `ivota, istina je u toj meri pitanje mirenja i kombinovanja suprotnosti da ima malo ljudi nepristrasnog i {irokog duha koji mogu ostvariti izmirenje, ve} se to mora desiti u boju izme|u boraca koji su pod razli~itim zastavama",38 zaklju~uje Mil. Endru Hejvud (Andrew Heywood) posmatra toleranciju kao jedan od elemenata ideologije liberalizma. Liberali veruju, smatra Hejvud, da je tolerancija volja ljudi da dozvole drugima da misle, govore i deluju na nãin koji ne odobravaju, te da je ona, istovremeno, garant individualne slobode i sredstvo za uve}anje dru{tvenog bogatstva.39 Liberalna misao pozitivno ocenjuje pluralizam, u smislu moralne, kulturne i politi~ke raznolikosti: njegova uloga se sastoji u podsticanju rasprave i intelektualnog napretka, tako {to obezbe|uje uverenjima da se isprobaju na slobodnom tr`i{tu ideja. „[tavi{e, liberali uglavnom veruju da postoji ravnotèa, odnosno prirodni sklad izme|u suprotstavljenih pogleda i interesa, i zato obi~no odbacuju ideju o nere{ivom konfliktu".40 S druge strane, 358 SLOBODAN VASI] 36 Ibid., 63. 37 Ibid., 81. 38 Ibid., 78. 39 Hejvud A., Politika, Beograd 2004, str. 89. 40 Ibid., 89. kao primer politi~ke ideologije koja negativno vrednuje toleranciju, Hejvud navodi neokonzervativizam ~ija je osnovna vrednost obnova autoriteta: u tom smislu, postoji zalaganje za povratak tradicionalnim vrednostima, narõito vrednostima porodice, vere i nacije. Autoritet je bitan zbog obezbe|ivanja discipline i jedinstva, te su njegovi neprijatelji popustljivost, kult sebe i „da se svako bavi svojim".41 Politi~ki filozof, filozof morala i autor Teorije pravde i Politi~kog liberalizma, D`on Rols (John Rawls) napominje da u vremenima kada tolerancija kao prihva- }eni politi~ki princip nije postojao, postavljalo se slede}e pitanje: „Kako je uop{te mogu}e da postoji dru- {tvo koje ~ine pripadnici razli~itih veroispovesti?" Tada su mnogi mislili da osnova na kojoj bi bilo izgra- |eno takvo dru{tvo nije ni mogu}a, zapàa Rols, jer bi to znãilo mirenje s jereti~kim pogledima na najva- `nija pitanja i nesre}u verskog nejedinstva. ^ak su i rani zastupnici tolerancije podelu hri{}anstva posmatrali kao katastrofu, iako su imali svest da se ta podela mora prihvatiti, znaju}i da joj je alternativa beskonãan verski gra|anski rat.42 Ako pànju usmerimo na argumente za netoleranciju, kojima su se slùili pojedini filozofi i dru{tveni teoreti~ari s jedne strane, i verski teoreti~ari s druge strane, uõi}emo znãajnu razliku. Kao {to je ve} re- ~eno, Ruso misli da ne bi trebalo tolerisati one religije koje smatraju da izvan crkve nema spasenja, jer time ugròavaju javni poredak i nanose {tetu jedinstvu dr`ave, dok se Lok dr`ao stava da ne treba tolerisati katolike – zato {to im je papa ve}i autoritet od engleske dr`ave, i ateiste zbog toga {to njihovo poricanja Boga ne daje moralne garancije da }e po- {tovati obaveze gra|anskog dru{tva.43 S aspekta verSLOBODAN VASI] 359 41 Ibid., 100. 42 Rols D`., Politi~ki liberalizam, Beograd 1998, str. 22. 43 Rols smatra da su argumenti koje navode Ruso i Lok, zapravo apriorni psihološki argumenti, koji nisu ro|eni iz iskustva. Takvi argumenti nisu dovoljni za odstupanje od principa tolerancije, pošto pravda smatra da reme}enje javnog poretka i same slobode mora da bude sigurno ustanovljeno uobi~ajenim iskustvom. „Mòe se pretpostaviti da bi ih ve}e istorijsko iskustvo i znanje o širim mogu}nostima politi~kog `ivota ubedilo da greše, ili da su bar njihove tvrdnje istinite samo u posebnim slu- ~ajevima" (Rols D`., Teorija pravde, Beograd-Podgorica 1998, str. 205). skog promi{ljanja, smatraju}i da je mnogo tèa stvar iskvariti veru koja je `ivot du{e, nego krivotvoriti novac koji odr`ava `ivot, Toma Akvinski (Thomas Aquinas) je opravdao smrtnu kaznu za jeretike. Kod Rusoa i Loka, dakle, prisutna je ograni~ena tolerancija, koja proizilazi iz interesa dr`ave i dru{tva, dok kod Tome Akvinskog i protestantskih reformatora to nije slu~aj, jer je osnova za netoleranciju stvar vere i dogme, ona proizilazi iz verskog dru{tva. Rols smatra da je ova razlika u argumentima „temeljnija od stvarno istaknutih ograni~enja tolerancije".44 Zbog ~ega to ka- `e Rols? Zbog toga {to pozivanje na javni poredak, kako ga svedõi zdrav razum, uvek mòe ista}i da iskustvo ne opravdava ograni~enje tamo gde se gu- {enje slobode zasniva na teolo{kim principima. Rols je mi{ljenja da dr`ava ne mòe da povla{}uje ni jednu posebnu religiju, niti se bilo kakve kazne ili onesposobljavanja mogu vezati za prisutnost religijskog ~lanstva ili njegovog nepostojanja. Zbog toga se odbacuje pojam konfesionalne dr`ave.45 Za razliku od Rusoa koji tvrdi da ne treba tolerisati one religije koje smatraju da izvan crkve nema spasenja, po{to time ugròavaju javni poredak, D`on Rols tvrdi suprotno, to jest da bi takve religije trebalo tolerisati, zbog toga {to sada deluje princip pravde: za one pojedince koji su prognani iz crkve, „zakon {titi pravo na utõi{te u smislu da se otpadni{tvo ne priznaje, a jo{ manje da se kànjava kao pravni prekr{aj, ni{ta vi{e nego kad se uop{te ne poseduje veroispovest".46 Ovde uõavamo doprinos moderne dr`ave afirmaciji tolerancije u dru{tvu, doprinos koji se oblikuje amortizovanjem dru{tvenih protivre~nosti proisteklih iz sukoba verskih ube|enja unutar jedne crkve. Jer, zadatak dr`ave ne krije se u bavljenju filozofskim, moralnim, metafizi~kim ili drugim u~enjima, ve} bi dr`avu pre trebalo posmatrati kao udrùenje koje ure|uje traganje pojedinaca za njihovim moralnim i duhovnim interesima u skladu s principima sa kojima bi se oni sami saglasiti. Razli~iti delovi dru{tva mogu usvojiti razli~ita moralna shvatanja s razli~itim principima, a da, ipak, ne budu u sukobu. 360 SLOBODAN VASI] 44 Rols D`., Teorija pravde, Beograd-Pogodrica 1998, str. 205. 45 Ibid., 201. 46 Ibid., 201. Iz op{teg i konstitucionalnog pojma pravde, Rols izvodi slobodu savesti, a iz slobode savesti pojam tolerancije. „Tolerancija se ne izvodi iz prakti~nih nu- `nosti ili dr`avnih razloga. Moralna i verska sloboda sledi iz principa jednake slobode".47 Za toleranciju, u smislu njene primene, smatra Rols, nije se ni moglo znati pre nego {to su dru{tva sa liberalnim ustanovama uspe{no põela da primenjuju praksu miroljubive tolerancije.48 Danas, verska tolerancija jeste ustaljeno uverenje, kao {to je to odbacivanje ropstva, i osnovne vrednosti poput ovih implicitno su sadr`ane u samom dru{tvenom sistemu. ^vrsta uverenja koja su bila dominantna u prethodnim vremenima, ipak se postepeno menjaju: verska tolerancija sada se prihvata, a argumenti za proganjanje drugih vi{e se ne iznose otvoreno.49 Osnova za doktrinu slobode veroispovesti nalazi se u nemogu}nosti verovanja da su prokleti oni sa kojima postoji dugotrajna i plodna saradnja u odr`avanju pravednog dru{tva.50 Tolerancija je mogu}a jedino u politi~kom liberalizmu, zato {to „politi~ki liberalizam shvata razlòni pluralizam kao pluralizam sveobuhvatnih doktrina, religijskih i drugih".51 Daleko od toga da se pluralizam posmatra u negativnom znãenju ili kao nesre}a, na njega se gleda „kao na prirodni ishod aktivnosti ljudskog uma u uslovima trajnog delovanja slobodnih ustanova".52 Koncepcija tolerancije, koja proizlazi iz njegove koncepcije pravde, trebalo bi da bude nezavisna od suprotnih i konfliktnih filozofskih i religijskih doktrina koje gra|ani zastupaju. „Religijske doktrine koje su u prethodnim vekovima predstavljale proklamovane osnove dru{tva, postepeno su ustupale mesto principima ustavne vlasti, koje svi gra|ani, bez obzira na svoja verska ube|enja, mogu da prihvate. Isto tako, gra|ani vi{e ne mogu generalno da prihvataju sveobuhvatne filozofske i moralne doktrine, niti one vi{e mogu predstavljati proklamovanu osnovu dru{tva, ako su to uop{te ikada i mogle biti".53 Na koji nãin SLOBODAN VASI] 361 47 Ibid., 203. 48 Rols D`., Politi~ki liberalizam, Beograd 1998, str. 23. 49 Ibid., 40. 50 Ibid., 23. 51 Ibid., 22; naglasio S.V. 52 Rols D`., Politi~ki liberalizam, Beograd 1998, str. 22. 53 Ibid., 42. onda gra|ani koji su duboko podeljeni u pogledu svojih religijskih, filozofskih i moralnih doktrina ipak mogu da odr`e stabilno i demokratsko dru{tvo? Rols nudi odgovor koji se sastoji u tome da sveobuhvatna filozofska i moralna stanovi{ta ustupaju svoje javno mesto drugim pogledima. A ti novi pogledi koji ih zamenjuju u javnom prostoru, prostoru javnog uma, jesu politi~ke koncepcije „~ije principe i vrednosti mogu da prihvate svi gra|ani. Ta politi~ka koncepcija bi, da tako kàemo, trebalo da bude politi~ka, a ne metafizi~ka".54 Ograni~enje slobode savesti i paralelno sa tim, ograni~enje od principa tolerancije, sprovodi se samo u slu~aju kada se nanosi {teta javnom poretku i sigurnosti, koje vlada treba da odr`i. Usvajanjem ovakvog merila ne naru{ava se bilo ~ija jednaka sloboda, nagla{ava Rols. Dakle, ne mòe se odbaciti sloboda savesti tako {to bi se osu|ivao filozofski skepticizam i ravnodu{nost prema religiji, niti pozivanjem na dr- `avni interes. Ograni~enje slobode je „opravdano samo kada je to nùno za samu slobodu, da spre~i najezdu slobode koja bi bila jo{ gora".55 U tom smislu, Rols smatra da sloboda netolerantne sekte treba da bude ograni~ena jedino u slu~aju kada tolerantni imaju pouzdanih razloga da veruju da je njihova sopstvena sigurnost i sigurnost ustanove sloboda ugro- `ena. To se, dakle, ~ini samo kada je princip jednake slobode ugròen.56 Primena nãela tolerancije bila je evidentna u lòama slobodnih zidara u Engleskoj, i to u istom onom vremenskom periodu u kom pi{e D`on Lok, a to je XVII vek. O prisutnosti nãela tolerancije, kao jednog od regulativnih nãela delovanja u masonskim lòama, govori nam ~injenica da su lòe bile otvorene za pripadnike suprotstavljenih partija u gra|anskom ratu u Engleskoj. Tu se, me|utim, õigledno ne radi samo o politi~koj toleranciji, ve} i o religijskoj toleranciji, „jer je u dru{tvenim sukobima u Engleskoj sedamnaestog veka politi~ka podeljenost zapravo proizilazila iz konfesionalne".57 U osnovnom sistemu vrednosti slobod362 SLOBODAN VASI] 54 Ibid., 42. 55 Rols D`., Teorija pravde, Beograd-Pogodrica 1998, str. 204. 56 Ibid., 208. 57 Lazar @., Nastanak masonerije, Novi Sad 2002, str. 75. nih zidara, najvànija vrednost bila je radna etika, koja je uz po{tenje bila vànija od veroispovesti, dok se individualna odgovornost vi{e cenila od stepena pobònosti. „Stoga je moralno i dru{tveno vrednovanje koje se razvilo me|u zanatlijama dobra osnova za toleranciju po pitanju vere i politike, ali i za gra- |ansku etiku u nastajanju..."58 @olt Lazar smatra da se ovako vrednovana radna etika dobro uklapala u sekularizaciju celokupnog `ivota i afirmisanje principa tolerancije: tolerancija u Engleskoj prakti~no je sprovedena isklju~ivanjem verske pripadnosti, a time i verskih zajednica i institucija iz javnog `ivota. Religioznost slobodnih zidara nije dovo|ena u pitanje. Naprotiv. Po{to sve religije propovedaju moralnost, manje je vàno kojoj religiji ili veroispovesti slobodni zidar pripada, sve dok on po{tuje i pridr`ava se moralnih principa svoje religije (koji su ujedno i moralni principi masonske lòe), a to je da bude dobar i iskren. Religija se, u tom smislu, svodi na moral.59 Aleksandar Prnjat religijsku toleranciju odre|uje kao „suzdr`avanje od agresivnog reagovanja prema pojavama iz domena religijskog, koje nas iritiraju zbog svoje razli~itosti u odnosu na na{a sopstvena uverenja o religijskim stvarima".60 Pojave iz domena religijskog mogu biti religijska verovanja, religijske radnje i subjekti tih religijskih verovanja i radnji. Prnjat navodi i gradaciju nùnih uslova religijske tolerancije: a) da imamo barem neka relativno ~vrsta i stabilna religijska verovanja; b) da smo upoznati sa postojanjem drugih religijskih verovanja; c) da procenjujemo da se na{a i ta drugãija religijska verovanja me|usobno isklju~uju; d) da nas ta razli~itost i procenjena me- |usobna isklju~ivost ovih verovanja iritiraju i navode na agresivno reagovanje; e) da imamo mo} da bez {tetnih posledica po nas u|emo u obrãun sa datom pojavom.61 Za nekoga bi se moglo re}i da je religijski tolerantan tek ukoliko se, i pored toga {to su svi navedeni uslovi zadovoljeni, suzdr`ava od agresivnog reagovanja.62 SLOBODAN VASI] 363 58 Ibid., 78. 59 Ibid., 80. 60 Prnjat A., Koncept religijske tolerancije, Knjìevnost 10/99, Beograd 1999, str. 1743. 61 Ibid., 1743. 62 Ibid., 1744. U knjizi Dijalog i tolerancija, \uro [u{nji} isti~e da ideja o toleranciji põiva na tri pretpostavke: 1) ontolo{ka pretpostavka o nedovr{enosti ljudskog bi}a; 2) gnoseolo{ka pretpostavka o ograni~enosti ~ovekove spoznaje i 3) aksiolo{ka pretpostavka o relativizmu grupnih vrednosti.63 [u{nji} smatra da je trpeljivost „uslov razvoja, kao {to je kiseonik uslov disanja. Ako ideju trpeljivosti jedno dru{tvo nije ugradilo u karakter svojih ~lanova, onda ono nema budu}nosti".64 Jer, „sve {to u kulturi postoji ro|eno je susretom razli~itih ideja".65 Prema njegovom mi{ljenu, danas su na ceni razlike, a ne sli~nosti. Kada se sli~nostima poklanja pànja, to se ~ini ne da bi im se istakla vrednost, ve} da bi im se ona osporila.66 Ali tràenje bitno zajedni~kih (a ne samo zajedni~kih, jer ono {to je zajedni~ko ne mora uvek biti bitno) osobina tako razli~itih religija (uporedna metoda) nije motivisano samo teorijskom potrebom njihovog boljeg upoznavanja, nego i `eljom da se izgrade mostovi me|u njima, tako potrebni u ovom vremenu netrpeljivih.67 Trpeljivost ne predstavlja ravnodu{nost, koja ima takav kvalitet da pokazuje spremnost da se drugi prizna, ali da se prema njemu ne pokazuje nikakav interes. Trpeljiv je, naprotiv, svaki ~ovek koji ima `elju da saslu{a drugoga i volju da ga razume. U tom smislu, trpeljivost je „svest da vi{e ograni~enih gledi{ta pru- `aju mogu}nost za stvaranje {irih i dubljih stanovi- {ta".68 ^udna stvar u vezi sa trpeljivo{}u, nastavlja [u{nji}, jeste to da trpeljivi mogu biti samo oni koji imaju duboka uverenja, „jer se njihovo uverenje odmerava u odnosu na druga sa kojima se ne slàe".69 Tolerancija se mòe posmatrati na dva nivoa: na nivou ube|enja, dakle kao trpeljivost prema ube|enjima drugoga, i na delatnom nivou, kao trpeljivost prema postupcima drugoga. Ova dva nivoa su razli~ita, ali imaju unutra{nju vezu, jer „misao i ~in nisu isto, iako misao ima tènju da se prodùi u ~in".70 U tom 364 SLOBODAN VASI] 63 Šušnji} \., Dijalog i tolerancija, Beograd 1997, str. 204. 64 Ibid., 211. 65 Ibid., 202. 66 Ibid., 197. 67 Ibid., 219-220. 68 Ibid., 200. 69 Ibid., 200. 70 Ibid., 217. smislu, [u{nji} smatra da se valja „zalagati za neograni~enu trpeljivost prema izràavanju mi{ljenja i za ograni~enu trpeljivost prema nekim vrstama pona- {anja".71 To je paradoks tolerancije, jer ako se tolerancija dosledno sprovede, trebalo bi biti trpeljiv i prema onima koji su netrpeljivi. „Trpeljivost kao norma je ne{to apsolutno i nadiskustveno, a trpeljivost kao odnos ne{to relativno i iskustveno: stvar mere".72 Zanimljivo je jo{ pogledati dru{tvene odnose u Habsbur{koj monarhiji u XVIII veku i njihove propise koji se ti~u verske tolerancije i slobode veroispovesti, imaju}i u vidu dru{tveno-politi~ki polòaj pripadnika srpske zajednice. Kada je re~ o polòaju pravoslavne crkve, najpre je vladinim Regulamentima iz 1770. i 1777. godine, kao i Deklaratorijumom iz 1779. godine, sùena mo} mitropolita i sve{tenstva.73 Naime, Regulamentom od 27. aprila 1770. godine (Regulamentum privilegiorum), koji predstavlja zbirku propisa, uredaba i naredaba crkvenog obelèja, je propisano da se sve {to se ti~e dru{tvenog polòaja Srba svodi, isklju~ivo, na verska pitanja.74 Kako je ovaj dokument izazvao nezadovoljstvo me|u srpskim stanovni{tvom, donet je novi Regulament od 2. januara 1777. godine, koji tako|e nije prihva}en, pa se 16. jula 1779. godine pojavio Deklaratorni reskript (Rescriptum Declaratorium Illiricae Nationalis), poznatiji pod imenom Deklaratorija, ~ije }e se vàenje protezati kroz ceo slede}i vek.75 Vredan pànje je 2. ~lan u kojem se kàe da }e pravoslavni srpski narod, u vezi sa onim pitanjima koja se ti~u vere, savesti, zakona i uop{te du{e, zavisiti od svoga mitropolita i od svojih vladika, dok }e u civilnim pitanjima srpski narod zajedno sa sve{tenstvom biti podlòan vojnim i gra|anskim vlastima, u zavisnosti od toga gde je ko naseljen76. Nakon toga, austrijski car Josif II je 1781. godine izdao ukaz, odnosno Patent o toleranciji (Toleranzpatent), SLOBODAN VASI] 365 71 Ibid., 215. 72 Ibid., 201. 73 Istorija srpskog naroda, Knjiga 4, Tom 2, Beograd 1994, str. 91. 74 Istorija srpskog naroda, Knjiga 4, Tom 1, Beograd 1994, str. 262. 75 Ibid., 263. 76 Odre|enije re~eno, društveni polòaj Srba u Habsburškoj monarhiji, u suštini je zavisio od mesta stanovanja, a ne od verske i etni~ke pripadnosti. Tako je postojala razlika izme|u stanovnika Vojne granice i stanovnika koji pripadaju Komori ili spahiji pojedincu (Ibid., 268). kojim je Rimokatoli~ka crkva izgubila polòaj dr`avne crkve, normativno su izjednãene sve veroispovesti u monarhiji, a protestanti i pravoslavni hri{}ani su dobili gra|anska prava. Tada je omogu}eno i zapo{ljavanje u dr`avnoj slùbi i onih stanovnika koji nisu bili rimokatolici. [to se ti~e dru{tvene misli u srpskom dru{tvu, u okviru Austrijskog carstva, u drugoj polovini XVIII veka, javljaju se znaci prosvetiteljstva, kome odgovaraju slede}i termini: Vek „zdravog razuma" (zdravago razuma) – Dositej Obradovi}, „u~eni vek" (Raji}) ili termin „prosve{tati" u Kurcbekovom nemãko-srpskom re~niku (1790). Tako su ideje poput suvereniteta individualnog razuma, slobode savesti i druge ideje prosvetiteljstva na{le svoj odjek me|u srpskim piscima kao {to su Dositej M. Maksimovi}, Stefan Novakovi}, Mu{katirovi} i drugi.77 „Posle 1780. godine i dolaska Josifa II na austrijski presto, u srpskom dru- {tvu se javlja niz ve} izgra|enih prosvetitelja „jozefinista" okupljenih oko Dositeja Obradovi}a, svakako sredi{ne li~nosti srpskog prosvetiteljstva uop{te".78 Dositej Obradovi} – ~ije su re~i: „Knjige, bra}o moja, knjige, a ne zvona i praporce!", pisao je ekavskim vojvo|anskim dijalektom i pripadao je prvom krugu obrazovanih Srba u austrijskim zemljama. Jozefinisti nisu bili duhovno okrenuti ni crkvi ni Rusiji, ve} zapadnoevropskim tokovima filozofske i nau~ne misli. Poznate su Dositejeve javne kritike prevelike mo}i crkve. Prosvetiteljske ideje Dositeja Obradovi}a bile su pod uticajem ukupne filozofske misli tog vremena – D`ona Loka, Renea Dekarta, Pola Holbaha, Spinoze, Lajbnica i drugih. U oblasti religije je zastupao deizam, te se zalagao za versku toleranciju: „Ne}u ni malo gledati ko je koga zakona i vere, niti se to gleda u dana{njem veku prosve{tenom".79 Zaklju~uju}i ovaj pregled dru{tvene i filozofske misli o konceptu religijske tolerancije, mòemo utvrditi da se ideja o religijskoj toleranciji ra|a kao posledica istorijskog iskustva sukoba, krvavih verskih ratova i unutardru{tvenih sukoba u vezi sa izborom „odgovaraju}e" veroispovesti. Ustaju}i protiv principa neto366 SLOBODAN VASI] 77 Istorija srpskog naroda, Knjiga 4, Tom 2, Beograd 1994, str. 199. 78 Ibid., 202. 79 Ibid., 202. lerancije i iz njega izvedenog nasilja, engleski filozof D`on Lok defini{e svoje shvatanje tolerancije pozivaju}i se na upotrebu razuma, kao i samu Bibliju, u ~ije ime se netolerancija, najpre, i vr{ila. Iako je religijska tolerancija u savremenom dru{tvu postala ustaljeno uverenje, ona, ipak, predstavlja krhku vrednost, za ~ije negovanje je potrebno mnogo li~nog truda i dru- {tvenog zalaganja i koja pod dejstvom nepovoljnih dru{tvenih i politi~kih uticaja mòe lako da se preobrazi u svoju suprotnost. Neophodnost religijske tolerancije je õigledna, i u tom smislu navodimo re~i \ure [u{nji}a da je tolerancija uslov razvoja, isto kao {to je kiseonik uslov disanja. LITERATURA: Hamilton M., Sociologija religije, Clio, Beograd 2003. Hejvud E., Politika, Clio, Beograd 2004. Istorija srpskog naroda, Knjiga 4, Tom 1,Srpska knjìevna zadruga, Beograd 1994. Istorija srpskog naroda, Knjiga 4, Tom 2, Srpska knjìevna zadruga, Beograd 1994. Lazar @., Nastanak masonerije, Viso Mundi Accademic Press, Novi Sad 2002. Lok D`., Pismo o toleranciji, u: Dve rasprave o vladi, Utopija, Beograd 2002, 362-401. Mil D`. S., O slobodi, Filip Vi{nji}, Beograd 1998. Peri M., Intelektualna istorija Evrope, Clio, Beograd 2000. Prnjat A., Koncept religijske tolerancije, Knjìevnost 10/99, Beograd 1999, str.1741-1745. Rols D`., Politi~ki liberalizam, Filip Vi{nji}, Beograd 1998. Rols D`., Teorija pravde, Slùbeni list SRJ, Beograd – Podgorica 1998. Ruso @. @., Dru{tveni ugovor, Filip Vi{nji}, Beograd 1993. Stanov~i} V., Politi~ke ideje i religija 1, ^igoja {tampa, Beograd 2003. Stanov~i} V., Politi~ke ideje i religija 2, ^igoja {tampa, Beograd 2003. [u{nji} \., Dijalog i tolerancija, ^igoja {tampa, Beograd 1997. SLOBODAN VASI] 367 Tolerancija, Mimica A., Bogdanovi} M. (prir), Sociolo{ki re~nik, Zavod za ud`benike, Beograd 2007. Volter F. M. A., Filozofski re~nik, Matica srpska, Novi Sad 1990. Slobodan Vasi} University of Novi Sad, Faculty of Philosophy THEORETICAL APPROACH TO RELIGIOUS TOLERANCE Abstract The paper addresses the issue and theoretical articulations of religious tolerance, overviewing theoretical approaches of various authors – starting with the period of enlightenment. In that sense, we analyse the standpoints of John Locke, François Marie Arouet, Voltaire, Jean-Jacques Rousseau, John Stuart Mill, Andrew Heywood, John Rawls, @olt Lazar, Aleksandar Prnjat and \uro [u{nji}. At the end of the paper we give a short summary of the 18 th century Habsburg Monarchy relation towards freedom of religious beliefs, bearing in mind minority status of the Serbian community of Orthodox religion. Key words: religious tolerance, denomination, state, church 368 SLOBODAN VASI]